КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 758/687/25                                  Головуючий у суді першої інстанції - Павленко О.О.
Номер провадження № 33/824/1388/2025                                          Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2025 року                                                                                        м. Київ
Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Русан А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року щодо притягнення:  
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення серії НГУ №563224 від 13 січня 2025 року, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 13 січня 2025 року недбало поставився до військової служби, що виразилося в ряді порушень наказу командувача Національної гвардії України «Про затвердження Політик кіберзахисту Національної гвардії України» від 28 грудня 2022 року № 530, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. 
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн в дохід держави, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що протокол серії НГУ №563224 від 13 січня 2025 року, складений відносно нього не відповідає формі, яка затверджена додатком 1 до Інструкції (із змінами, «Про затвердження Змін до Інструкції з оформлення в Національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення»). Зазначає, слова «прізвище, ім`я та по батькові» замінено словами «прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності)», а також слова «місце проживання» замінено на «задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування)».
Відтак, вважає, що вищевказаний протокол складений без дотримання посадовою особою, яка його склала приписів, закріплених у ст. 7 КУпАП.
Разом з тим, зазначає, протокол серії НГУ №563224 від 13 січня 2025 року не містить відомостей про місце його складення, тобто назву населеного пункту, чим посадовою особою, яка його склала не дотримано вимог ст. 256 КУпАП.
Звертає увагу суду, що у вищевказаному протоколі суть правопорушення, що йому інкримінується, не може вважатися такою, що точно відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначених у ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. Вказує, дана стаття передбачає суспільно-небезпечні наслідки, які можуть настати в результаті суспільно-небезпечної бездіяльності у вигляді недбалого ставлення до служби, проте протокол серії НГУ №563224 від 13 січня 2025 року взагалі не містить відомостей про суспільно-небезпечні наслідки.
Наголошує, наявний у справі письмовий доказ у виді наказу командувача Національної гвардії України від 28 грудня 2022 року «Про затвердження Політик кіберзахисту Національної гвардії України» містить лише відтиск штампу військової частини НОМЕР_1 та не містить жодних відомостей, що після опублікування у військовій частині вимоги вказаного наказу йому доведені для виконання під підпис, зроблений власноруч, чи в інший спосіб, з якого можна встановити його обізнаність із наявністю даного наказу та його вимогами.
Вказує, наявний у матеріалах справи письмовий доказ у виді копії функціональних обов`язків начальника служби зв`язку штабу,  затверджених 24 травня 2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 , з якими він ознайомився 25 травня 2024 року під підпис, зроблений власноруч, на його думку, не містить відомостей, що на нього покладено обов`язок виконання вимог наказу командувача Національної гвардії України від 28 грудня 2022 року «Про затвердження Політик кіберзахисту Національної гвардії України».
На підставі викладеного зазначає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання вимог нормативно-правового акту, при відсутності доказів доведення йому його до відома, є неприпустимим, що узгоджується із ч. 1 ст. 57 Конституції України.
Апелянт вважає, до суду першої інстанції не було надано доказів наявності ним порушення вимог вищевказаного наказу від 28 грудня 2022 року.
Разом з тим, наголошує, що визнання вини особою при проведенні службового розслідування не є безумовною підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності. Зазначає, запис про те, що він згоден з протоколом про адміністративне правопорушення, на його думку, зроблено особою, яка склала вказаний протокол, адже почерк у всіх графах протоколу однаковий. Однак вказує, що підпис в протоколі зроблений ним власноруч, проте, помилково, внаслідок його необізнаності, оскільки такий протокол про військове адміністративне правопорушення щодо нього було складено вперше.
Зазначає, всі документи, які містяться у матеріалах справи належним чином не завірені, бо не містять дати засвідчень копій, тому, вважає, не набули законної сили.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просить скасувати постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.
Так, за ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративне правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не проаналізував належним чином наявні в справі докази.
Диспозиція статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.
Недбале ставлення до служби припускає несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).
Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.
Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.
Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.
Згідно ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначений обов`язок кожного військовослужбовця щодо непорушного додержання вимог Конституції України та законів України, військової дисципліни, знання та виконання своїх обов`язків та додержання вимог Статутів Збройних Сил України. Аналогічні вимоги закріплено у ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Обсяг дій та заходів, які вважають військовими обов`язками, міститься і в ч. 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується необережністю, яка може виступати у двох формах: злочинна самовпевненість або злочинна недбалість. 
Злочинна самовпевненість полягає в тому, що винний передбачає можливість настання суспільно небезпечних наслідків, які є результатом недотримання спеціальних правил, що регламентують службову діяльність військових службових осіб, але легковажно розраховує на їх відвернення. 
Злочинна недбалість характеризується тим, що військова службова особа не передбачає, що в результаті недотримання спеціальних правил, які регламентують військову службову діяльність, може бути завдано шкідливих наслідків, хоча повинна була і могла це передбачити. 
Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172 - 15 КУпАП від 13 січня 2025 року, ОСОБА_1 інкриміновано адміністративне правопорушення про те, що він будучи військовою службовою особою, 13 січня 2025 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 недбало поставився до військової служби, що виразилось в ряді порушень наказу командувача Національної гвардії України «Про затвердження Політик кіберзахисту Національної гвардії України» від 28.12.2022 р. № 530, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. (а.с. 4)
В матеріалах справи також міститься пояснення, які відібрані у ОСОБА_1 , відповідно до яких останній надав пояснення та зазначив наступне, що начальником служби забезпечення діяльності управління кадрової роботи департаменту персоналу капітаном ОСОБА_2 11 грудня 2024 року було проведено перевірку стану кіберзахищеності персональних електронно - обчислювальних машин (далі - ПЕОМ) з метою не настання небажаючих наслідків, та визначено ряд недоліків, що потребують втручання та вирішення питань встановленим порядком. На основі доповідної записки капітана ОСОБА_2 , складено план усунення недоліків, та заведено облікові картки обладнання до яких вносяться відомості про ПЕОМ у відповідності до наказу командувача Національної гвардії України «Про затвердження Політик кіберзахисту Національної гвардії України» від 28.12.2022 р. № 530. Станом на 13 січня 2025 опрацьовано ПЕОМ та внесено до облікових карток обладнання 88 одиниць ПЕОМ кінцевих споживачів. Антивірусне програмне забезпечення  (далі - АВПЗ) згідно встановлених вимог забезпечує захист від кіберзахисту. Забезпечення проактивного реагування на потенційні інциденти кібербезпеки для уникнення та мінімізації негативних наслідків виконуються. Взаємодія для обміну виявлення кіберзагроз та кіберінциденту забезпечується через портал технічної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 та телефонний зв`язок з черговим кібернетичного захисту. На вимоги політик кабербезпеки забезпечується виконання операційних систем з можливістю розмежування доступу користувачів операційної системи. Фізичне обмеження доступу до ключових вузлів та приміщень де встановлюється кореневе обладнання забезпечується. Всі опрацьовані ПЕОМ на віруси, відображає можливість, здатність АВПЗ реагувати та знищувати загрози. Недоліки вказані в доповідній записці не призвели до надзвичайних подій та не висловлюють умисної бездіяльності.
Також до матеріалів справи долучено службову характеристику, копію службового посвідчення, копію паспортних даних ОСОБА_1   та копію РНОКПП, а також копію документів службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків начальником служби зв`язку штабу майором ОСОБА_1 . 
З`ясовуючи питання наявності в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, суд має встановити не лише відповідність суб`єкта, але і необхідних елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21 травня 2021 року у справі №185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.
Згідно приписів ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу. При складанні протоколу особі , яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
А тому, предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.
Відповідно до статті 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Беручи до уваги у сукупності із встановленими під час судового розгляду справи обставинами, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковник ОСОБА_4 , як суб`єктом владних повноважень на якого, відповідно до ст.254, 155 КУпАП покладено обов`язок щодо належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, складаючи відносно ОСОБА_1   як посадової особи - начальника служби зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не зазначив суть вчиненого ОСОБА_1 конкретного адміністративного правопорушення, не конкретизував об`єктивну сторону правопорушення визначену у ст. 172-15 КУпАП. 
Зокрема у протоколі не викладено посилання на пункт, главу чи розділ наказу командувача командувача Національної гвардії України «Про затвердження Політик кіберзахисту Національної гвардії України» від 28 грудня 2022 року № 530, який  регламентував діяльність ОСОБА_1 , як начальника служби зв`язку штабу  та обставини, які свідчать про не виконання ОСОБА_1 відповідного відомчого наказу, інструкції,  а також наслідки, які настали, чи могли настати  у зв`язку  з невиконання ОСОБА_1 даних  положень наказу, інструкції тощо  та докази,  які це підтверджують, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. 
Зазначення особою уповноваженою на складання вказаного протоколу  складу адміністративного правопорушенні у вигляді - «вчинення ОСОБА_1   ряду правопорушень» не є належним відображенням складу адміністративного правопорушення визначеного ст. 172-15 КУпАП .
Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення повинен містити відомості про обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції інкримінованої статті із визначенням: суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єкта, об`єктивної сторони, оскільки протокол за своєю суттю та призначенням, крім доказового значення, представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення (проступку) в межах якого суд здійснює розгляд справи. Неприпустимим є запис в протоколі про те, що детально зміст правопорушення викладений у письмових доказах, які додаються до протоколу (акті перевірки, висновку службового розслідування тощо). 
Крім того, долучені до матеріалів справи письмові докази поза розумним сумнівом не дають підстави стверджувати, що начальником служби зв`язку штабу майором ОСОБА_1 , який відповідає за технічне забезпечення технікою зв`язку і матеріальними засобами, їх правильним використанням та підтримання в справному стані,  було порушено (не виконано)    положення наказу командувача Національної гвардії України «Про затвердження Політик кіберзахисту Національної гвардії України» від 28 грудня 2022 року № 530.
Зокрема  до матеріалів справи долучено  лише матеріали службової перевірки  за фактом  неналежного виконання службових обов`язків  начальником  служби зв`язку штабу  майором ОСОБА_1 ( а.с. 15-57), які самі по собі не можу бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 172-15 ч.2 КУпАП.  
Отже оскільки у протоколі не зазначено, які саме вимоги наказу командувача Національної гвардії України «Про затвердження Політик кіберзахисту Національної гвардії України» від 28 грудня 2022 року № 530 не було виконано, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання вимог нормативно - правового акту, при відсутності належних та допустимих доказів доведеності його до відома, є неприпустимими, що повністю узгоджуються з положенням ч. 1 ст. 57 Конституції України, які передбачають, що нормативно - правові акти, що визначають обов`язки громадян, мають бути доведені до їх відома у порядку, встановленому законом. 
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи наведене, через відсутність в протоколі та доданих до нього матеріалах відомостей, які б беззаперечно вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, вважаю недоведеним факт події та складу зазначеного правопорушення.
На підставі викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що судом першої інстанції не виконано вимог ст. 280 КУпАП , що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема  суд першої інстанції не надав оцінки всім обставинам справи, не перевірив чи дійсно ОСОБА_1 було вчинено правопорушення, в якому його звинувачують внаслідок чого  судд ійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
В оскаржуваній постанові суд лише послався на досліджені докази, проте не розкрив їх суті та не здійснив їх належного аналізу та не оцінив наявні докази з дочки зору їх належності, допустимості та достатності для прийняття відповідного рішення.
З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому на підставі ст.294 КУпАП - підлягає безумовному скасуванню в повному обсязі, із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 рокущодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - скасувати, провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення від 13 січня 2025 року - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського 
апеляційного суду                                                                        М.А.Яворський