ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 січня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/4271/24
Головуючий у першій інстанції – Гагаріна Т. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/269/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.  
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Гагаріна Т.О.), ухвалене у м.Ніжин,  
                                    В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 431589-КС-001 від 11 грудня 2021 року в розмірі 48 976,63 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 11 грудня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Договір про надання кредиту №431589-КС-001, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 50 000 грн. строком на 24 тижні – до 28 травня 2022 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом в розмірі 0,86645542% в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 7500 грн. Договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця –https://bizpozyka.com/. Відповідачка лише частково сплатила позивачу заборгованість за Договором в розмірі 50 000 грн, чим порушила свої зобов`язання, встановлені Договором. Заборгованість по кредиту станом на 24 червня 2024 року складає 48 976,63 грн, з яких: заборгованість за простроченим кредитом – 22 663,05 грн; заборгованість за простроченими процентами – 26 313,58 грн, тому позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором №431589-КС-001 від 11 грудня 2021 року в розмірі 15 163,05 грн та судовий збір в розмірі 764,02 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кредитними коштами ОСОБА_1 користувалась у період дії кредитного договору №431589-КС-001 від 11.12.2021 року з 11.12.2021 року по 14.01.2022 року, внісши достроково на його погашення кршти в сумі 50000 грн 14.01.2022 року, то з неї на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість за відсотками, за період фактичного користування коштами у розмірі передбаченому п. 5.5 договору, у розмірі 15 163,05 грн. Умови договору про нарахування комісії в сумі 7500  грн суд першої інстанції вважав нікчемними, а вимоги про її стягення безпідставними. Виходячи з оцінки умов кредитного договору та наявних в матеріалах справи доказів, суд погодився з доводами відповідачки про те, що комісія була нарахована неправомірно оскільки відповідні послуги ОСОБА_1 не замовляла і встановленя плати за такі послуги суперечить принципам справедливості та добросовісності. 
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів в розмірі 33 813,58 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зазначених вимог. Відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для нарахування та стягнення комісії, оскільки умовами договору який укладено між позивачем та відповідачкою передбачено її нарахування. Крім того, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що відповідачка умови кредитного договору порушила, що закономірно призвело до подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка в розмірі 0,86645542% нараховувалася за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості в межах дії договору – з 11 грудня 2021 року по 28 травня 2022 року, що визначено п. 2 договору, та прийшов до помилкового висновку про дострокове повернення кредиту та нарахування відсотків лише за період користування кредитними коштами відповідачкою за період з 11 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року (35 днів).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд залишити апеляційну скаргу товариства без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Відповідачка у відзиві зазначає, що матеріалами справи в повній мірі доведено: дострокове повернення кредиту 14 січня 2022 року та нікчемність умов договору щодо нарахування комісії в сумі 7500 грн, в зв`язку з чим суд правомірно стягнув лише відсотки в сумі 15 163,05 грн за 35 днів за користування кредитними коштами за період з 11 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
По справі встановлено, що 11 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 431589-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого останній надано грошові кошти в розмірі 50 000 грн строком на 24 тижні до 28 травня 2022 року, з фіксованою процентною ставкою 0,86645542% в день, комісією за надання кредиту 7 500 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту – 110 040 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 3606,32% (п.1 договору) (а.с.18 зворот-19).
Зазначений кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту https://my.bizpozyka.com/, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Бізнес Позика».
Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання споживчих кредитів, які розміщені на сайті товариства. Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що отримав примірник Правил (у формі електронного документа).
Кредитний договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-3566, про що свідчить п.15 договору – юридична адреса та реквізити сторін.
Сторони не заперечують факт укладання кредитного договору.
Загальна сума заборгованості по кредиту ОСОБА_1 , відповідно до розрахунку позивача, станом на 24 червня 2024 року, складає 48 976,63 грн, з яких: заборгованість за простроченим кредитом – 22 663,05 грн; заборгованість за простроченими процентами – 26 313,58 грн (а.с.21-28).
Позичальниця ОСОБА_1 в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила 14 січня 2022 року платіж в сумі 50000 грн (а.с.18).
У справі яка переглядається, суд першої інстанції оцінивши наявні в матеріалах справи докази та умови кредитного договору від 11 грудня 2021 року прийшов до висновку про стягення з відповідачки на користь позивача тільки відсотків за фактичне користування кредитом з 11 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року (35 днів) оскільки позичальниця достроково повернула кредит 14 січня 2022 року, а кредитодавець неправомірно списав з неї комісію в сумі 7500 грн.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Пунктом 7 вище зазначеного договору передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця https://bizpozyka/com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та відповідно, укладає договір.
Згідно з пунктами 2.7 та 5.2 Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», розміщених на сайті кредитодавця за посиланням https://bizpozyka.com/Rules_BizPozyka_6_fiz.pdf, передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Нарахування комісії здійснюється момент укладення договору, Порядок та розмір оплат комісії визначено графіком платежів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Аналізуючи умови кредитного договору №431589-КС-001 від 11 грудня 2021 року та Правила надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю « БІЗНЕС ПОЗИКА» колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо нарахування заборгованості за комісією, оскільки укладеним між сторонами кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Пунктом 2, 5 вказаного кредитного договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Позичальник має право повністю або частково достроково повернути кредит без будь-якої додаткової плати, пов`язаної з достроковим поверненням, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів, про що він зобов`язаний повідомити кредитодавця з оформлення відповідного документу. 
Доводи ОСОБА_1 про дострокове поверненя кредиту апеляційний суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору та графіку платежів, не здійснювала сплату коштів з повернення кредиту, процентів та комісії.
За таких обставин, згідно наданого розрахунку заборгованості, кредитодавець отримавши 14 січня 2022 року від позичальниці платіж в сумі 50000 грн за кредитним договором, здійснив правомірне зарахування цих коштів на часткове повернення кредиту, зокрема: 27 336,95 грн – погашення кредиту; 15 163,05 грн – проценти за користування кредитом за період з 11 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року; 7500 грн – сплата комісії, в зв`язку з чим у ОСОБА_1 залишилась заборгованість за кредитом в загальній сумі: 48 976,63 грн  з яких: заборгованість за простроченим кредитом – 22 663,05 грн; заборгованість за простроченими процентами – 26 313,58 грн, нарахованими за період з 14 січня 2022 року по 28 травня 2022 року на залишок заборгованості за кредитом (196,37*134).
Застосування судом першої інстанції висновків викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 09.12.2019 року викладених у справі № 524/5152/15-ц при вирішенні даної справи є невірним, оскільки обставини у справі що розглядається є іншими ніж у справі, яка була предметом перегляду касаційної інстанції, а також не враховано, що у разі коли Велика Палата Верховного суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц (пункт 93), від 01 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17 (пункт 27.3), від 30 червня 2020 року у справі N 264/5957/17 (пункт 43)). Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 73).
З огляду на викладене, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2024 року підлягає скасуванню, із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю « БІЗНЕС ПОЗИКА» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення , а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 3 633,60 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -      
                                        П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» задовольнити.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2024 року - скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (місцезнаходження: 01133 м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, код ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за кредитним договором 431589-КС-001 від 11 грудня 2021 року у розмірі 48 976,63 грн, з яких: заборгованість за простроченим кредитом – 22 663,05 грн; заборгованість за простроченими процентами – 26 313,58 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (місцезнаходження: 01133 м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, код ЄДРПОУ 41084239)  судовий збір в розмірі 2 422,40 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 3 633,60 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий:                                                             Судді: