КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2025 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 369/4644/22
номер провадження 22-ц/824/2086/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду 
цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник позивача Андрієвська О.В.,
представник відповідача Васильченко Л.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» - Андрієвської Олени Владиславівни 
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року 
та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року /суддя Фінагеєва І.О./
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2022 року ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії. ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» просила суд стягнути з нього заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 415 848, 05 грн.
Рішенням  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 5-14/ 
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у загальному розмірі 27 000 грн.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями, представник ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» - Андрієвська О.В. звернулась з апеляційними скаргами, в яких просила рішення суду скасувати, задовольнити позовні вимоги та покласти судові витрати на відповідача.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції проігноровано норми чинного законодавства та фактичні обставини справи, що призвели до хибного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом першої інстанції помилково визначено суть правовідносин між ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» та ОСОБА_1 та тип споживання електричної енергії - непобутові потреби. Проігноровано висновки, як преюдиціальні обставини, викладені у справі №369/8469/19. Також судом першої інстанції застосовано до правовідносин нормативно-правові акти, які втратили чинність. Судом фактично незаконно звільнено відповідача від обов`язку з оплати вартості фактично спожитої електричної енергії на непобутові потреби, що призведе до покладення на державу та державний бюджет України функцій зі спонсорування підприємницької діяльності ОСОБА_1 . Щодо витрат на правову допомогу, вказувала на те, що правова позиція суду першої інстанції, що полягає у відмові у позовних вимогах, містить інші мотиви, аніж відображена у відзиві відповідача. Виконані роботи не відповідають фактично наданому обсягу, проігноровано і відсутність надсилання доказів правової допомоги на адресу позивача.
Представник ОСОБА_1 - Васильченко Л.І. звернулась з відзивом на апеляційні скарги, посилаючись на безпідставність її доводів. Вказувала, що судові рішення у справі №369/8469/19 не мають преюдиційного значення для даної справи, оскільки спірний період у даній справі (період, за який позивачем заявлено грошові вимоги про стягнення заборгованості) - травень 2020 року - квітень 2022 року. У вказаному періоді правовідносини сторін не є подібними до тих, які були предметом розгляду у справі №369/8469/19, при цьому облік використання електричної енергії на побутові (житлова частина будинку) і непобутові потреби (магазин, кафе) ведеться окремими пристроями обліку електричної енергії. В межах розгляду даної справи позивачем взагалі ніяким чином не доведено ані факту безоблікового використання електричної енергії на непобутові потреби (будь-які акти про порушення ПРРЕЕ не складалися, вони відсутні), ані обсягу такого використання електричної енергії, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в позові - є повністю обґрунтованим. Доводи позивача про наявність укладеного між сторонами публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Універсал» - повністю не відповідають дійсності. Фізичною особою-підприємцем, якою здійснюється підприємницька діяльність за адресою АДРЕСА_1 - є ОСОБА_2 , з якою і був в подальшому укладений договір про електропостачання на умовах комерційної пропозиції «Універсал». Відповідач у даній справі - ОСОБА_1 ніколи підприємницької діяльності за вказаною адресою не здійснював. Приєднатися до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «УНІВЕРСАЛ» відповідач не має можливості, оскільки така комерційна пропозиція розповсюджується виключно на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і такий договір між сторонами не укладався. Крім того, з приводу стягнення заборгованості за таким договором позивач має звертатися з позовом до суду господарської юрисдикції. Щодо доводів апеляційної скарги відносно витрат на правову допомогу, вказувала, що закон чітко встановлює, якими документами підтверджуються витрати на правничу допомогу, і ці докази надавались до суду, надсилались учасникам та досліджувались судом у даній справі. При цьому доводи апелянта про те, що не всі з цих доказів надсилались іншій стороні у справі - не заслуговують на увагу, адже спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а судові рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП від 14 червня 2018 року № 429ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 18 серпня 2015 року, індексний номер 42448397 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 площею 420,9 м.2, житловою площею 77,7 м2, належить на праві спільної часткової власності у рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 лютого 2022 року № 298753404 об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , складається з А-житлового будинку (мансарди), А1 - торгівельних приміщень (цокольний поверх), А1 - торгівельних приміщень (І поверх), А2 - кафе (ІІ поверх).
10 березня 2017 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Київобленерго» договір про користування електричною енергією № 200900255 про користування споживачем електроенергією за адресою: АДРЕСА_1 . За цим договором енергопостачальник зобов`язувався надійно постачати споживачу електроенергію у необхідних обсягах відповідно до дозволеної потужності 130 кВт. Сторони погодили, що приміщення споживача обладнані стаціонарною електроплитою, електроприладами для опалення та нагрівання води. Строк дії договору сторони визначили тривалістю на три роки з пролонгацією на кожний наступний рік за умови, що за місяць до кінця дії договору одна зі сторін не висловить наміру внести до нього зміни чи доповнення.
Листом від 01 лютого 2022 року № 472 ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» повідомила ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» про намір вирішити спір про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію, нараховану та неоплачену відповідно до умов договору про постачання електроенергії № 400900255, укладеним між ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_1 .
Відповідно до листа ГУ ДФС у Київській області від 19 липня 2019 року № 172/ЗП/10-36-21-04 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює підприємницьку діяльність фізична особа - підприємець, в якої зареєстровано один реєстратор розрахункових операцій та один господарський об`єкт - магазин кафе.
Згідно з актом від 07 березня 2018 року № 180896 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено наявність об`єктів непобутового призначення. Вказаний акт споживач ОСОБА_1 відмовився підписувати.
Відповідно до акту-вимоги від 07 березня 2018 року № 025512 постачальник електроенергії після виявлення за адресою: АДРЕСА_1 об`єктів непобутового призначення (кафе, продуктовий магазин), не забезпечених окремим засобом обліку, вимагав у строк до 30 березня 2018 року вжити невідкладних заходів щодо усунення виявлених несправностей. Вказаний акт споживач ОСОБА_1 відмовився підписувати.
ПрАТ «Київобленерго 28 березня 2019 року розглянуло акт про порушення від 07 березня 2018 року № К 039624 та в процесі розгляду встановило, що за адресою: АДРЕСА_1 укладено один договір № 200900255 від 10 березня 2017 року про користування електроенергією, укладений ПрАТ «Киїобленерго» з ОСОБА_1 та відкритий лише один особовий рахунок споживача. Водночас, працівниками товариства було виявлене порушення чинного законодавства, оскільки були підключені несанкціоновано до мережі кафе та міні-маркет, які мають бути забезпечені окремим приладом обліку та розраховуватися за окремим тарифом. За результатом розгляду акту Комісія встановила правомірність вказаного акту та рекомендувала споживачу звернутися до ДЕН з заявою про визначення відсоткового співвідношення струмоприймачів, що використовуються на побутові та непобутові потреби. Скоригувати дозволену до використання потужність відповідно до наявних струмоприймачів для використання на побутові та непобутові потреби і перерахувати суму збитків за актом (Протокол засідання комісії № 4/5).
Відповідно до Протоколу засідання комісії ІКЦ від 06 червня 2019 року № 7/2 комісія повторно рекомендувала ОСОБА_1 звернутися до ДЕН з заявою про визначення відсоткового співвідношення струмоприймачів, що використовуються на побутові та непобутові потреби.
За змістом рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2021 року у справі № 369/8469/19, ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електричні мережі» з позовом про захист прав споживачів, в якому, зокрема, просив суд визнати відсутнім факт укладання з 01 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Київська ОЕК» договору про постачання електроенергії постачальником на умовах комерційної пропозиції «Універсал». Рішенням від 09 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 15 ЦК України якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Спірні правовідносини склалися між учасниками справи внаслідок, як вказує позивач, несанкціонованого використання електроенергії на непобутові потреби.
Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 09 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електричні мережі» та ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» про захист прав споживачів відмовив.
У цьому рішенні суд встановив, що електрична енергія, яка використовується на об`єкті побутового споживача, використовується також і на непобутові потреби, що підтверджується зазначеним у розрахунку обсягом спожитої електричної енергії в попередньому розрахунковому періоді, що передував періоду відключення лютий й місяць 2019 року, а саме зазначення середньодобового споживання е/е на рівні 224,18 кВт, а саме 6277 кВт/28 днів на житловий будинок 420,9 кв.м. Наявність за вказаною адресою об`єктів сфери торгівлі та сфери послуг та аналіз обсягу спожитої позивачем електричної енергії також свідчить про те, що електрична енергія використовується позивачем не на побутові потреби, а для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, у спірних правовідносинах встановлений та доведений факт використання відповідачем електроенергії як на побутові так і на непобутові цілі, водночас, договірні правовідносини належним чином оформлені між відповідачем та постачальником електроенергії лише на побутові цілі відповідно до договору від 10 березня 2017 року № 200900255.
Докази в матеріалах справи свідчать про те, що енергопостачальник надав послуги з електропостачання до споживача-відповідача, натомість останній, користуючись електроенергією, не здійснив необхідних дій для належного оформлення договірних відносин шляхом укладення договору про приєднання до договору про надання послуг з електропостачання для непобутових потреб, незважаючи на те, що енергопостачальна компанія у передбаченому законом порядку неодноразово рекомендувала споживачу вчинити вичерпний перелік дій для уникнення порушення прав сторін договору.
Згідно пункту 53 ПКЕЕН у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). 
Пунктом 1.1. Методики встановлений порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією для населення.
Відповідно до пункту 1.2. Методики передбачено, що Методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) (далі - енергопостачальник) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку.
Пунктами 3.3.-3.7 Методики наведені формули згідно з якими здійснюється розрахунок вартості недоврахованої електричної енергії на підставі порушень, вид яких передбачений п.3.1. цієї Методики.
Доводячи факт порушення прав споживачем, та надмірне споживання електроенергії на непобутові потреби, позивач не обґрунтував належним чином, з чого складається сума заборгованості за спожиту електроенергію відповідачем у розмірі 415 848,05 грн.
До позовної заяви компанія-енергопостачальник надала щомісячний розрахунок заборгованості за спожиту електроенергію відповідачем по особовому рахунку № НОМЕР_1 . 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він позбавлений в контексті вимог статті 81 ЦПК України вважати доведеними обставини справи, які є підставою для задоволення позовних вимог, зокрема, розмір нарахованої заборгованості. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом фактично незаконно звільнено відповідача від обов`язку з оплати вартості фактично спожитої електричної енергії на непобутові потреби, не заслуговують на увагу апеляційного суду з огляду на те, що відповідно до протоколу №7/2 від 06.06.2019 р. ПрАТ «Київобленерго» повинно було перерахувати суму заборгованості після визначення відсоткового співвідношення струмоприймачів, що використовуються на побутові та непобутові потреби. /т. 1 а.с. 81-82/
Звертаючись до суду, позивач вказане співвідношення не визначає, з урахуванням того, що ОСОБА_1 вказує на відсутність заборгованості як побутового споживача.
Судами встановлено, що електрична енергія, яка використовується на об`єкті побутового споживача використовується також і на непобутові потреби, що підтверджується обсягом спожитої електричної енергії. Наявність за вказаною адресою об`єктів сфери торгівлі та сфери послуг та аналіз обсягу спожитої позивачем електричної енергії також свідчить про те, що електрична енергія використовується для здійснення господарської діяльності.
Водночас, відсутність розмежування електроенергії на побутові на непобутові потреби, їх відсоткова частка у загальному обсязі споживання, з урахуванням сплати ОСОБА_1 «побутової» частини рахунків, позбавляє суд вирішити питання про стягнення заборгованості та перевірити її розмір.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Щодо додаткового рішення суду, доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.
Встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2022 року було відкрито позовне провадження по справі №369/4644/22 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії у розмірі 415 848,05 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року провадження по справі №369/4644/22 було закрито.
Відповідачем у порядку ст.141 ЦПК України було подано заяву про відшкодування витрат на професійну правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. з доказами її надання.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року ухвалу від 11 серпня 2022 року було скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції.
17 листопада 2022 року відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» на користь відповідача понесених в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн до якої долучено докази її надання.
Ухвалою від 18 січня 2023 року Київський апеляційний суд відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Представник відповідача просив стягнути з ТОВ ««Київська обласна енергопостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн, надану відповідачу у суді першої інстанції та витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 15 000,00 грн, надану відповідачу в апеляційній інстанції.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом першої інстанції враховано, що представник позивача надала суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, водночас заперечень стосовно неспівмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи №369/4644/22, не надходило.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом встановлено, що 05 липня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Васильченко Лілією Ігорівною було укладено договір про надання правової допомоги № 05/07/2022 для представництва інтересів клієнта у Києво-Святошинському районному суді Київської області.
Пунктом 3.1. вказаного Договору передбачено, що за виконання умов даного договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар, який складає 12 000,00 грн.
Пунктом 3.2. Договору передбачено, що оплата наданої правової допомоги здійснюється клієнтом протягом десяти банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги.
05 липня 2022 року адвокатом складено розрахунок вартості правової допомоги відповідно до якого адвокатом були надані ОСОБА_1. такі послуги: складання відзиву, додаткових пояснень, заяви про зупинення провадження, участь у судових засіданнях, оформлення, направлення, подання отримання процесуальних документів.
16 серпня 2022 року між адвокатом та ОСОБА_1 складено акт приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором №05/07/2022 від 05 липня 2022 року, відповідно до якого правова допомога адвоката надана в повному обсязі, вартість наданої правової допомоги склала 12 000,00 грн.
Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн., понесені відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Щодо вирішення питання про розподіл витрат, які відповідач поніс у суді апеляційної інстанції, та стягнення з позивача на користь відповідача 15 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, суд першої інстанції також дійшов висновків про її задоволення.
17 листопада 2022 року відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» на користь відповідача понесених в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн до якої долучено докази її надання.
Ухвалою від 18 січня 2023 року Київський апеляційний суд відмовив в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення вказавши при цьому, що статтею 142 ЦПК України регламентовано питання розподілу витрат у випадку вирішення спору, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду оскільки справа була направлена до суду першої інстанції для продовження її розгляду, тому питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню судом за наслідком розгляду справи у разі ухвалення судового рішення, яким закінчується розгляд справи.
Судом встановлено, що 19 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Васильченко Лілією Ігорівною було укладено договір про надання правової допомоги № 19/08/22 для представництва інтересів клієнта у Київському апеляційному суді.
Пунктом 3.1. вказаного Договору передбачено, що за виконання умов даного договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар, який складає 15 000,00 грн.
Пунктом 3.2. Договору передбачено, що оплата наданої правової допомоги здійснюється клієнтом протягом десяти банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги.
19 серпня 2022 року адвокатом складено розрахунок вартості правової допомоги відповідно до якого адвокатом були надані ОСОБА_1. такі послуги: правовий аналіз ухвали першої інстанції, складення апеляційної скарги, оформлення, направлення та подання апеляційної скарги.
17 листопада 2022 року між адвокатом та ОСОБА_1 складено акт приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором №19/08/22 від 19 серпня 2022 року, відповідно до якого правова допомога адвоката надана в повному обсязі, вартість наданої правової допомоги склала 15 000,00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., понесені відповідачем під час розгляду справи у суді другої інстанції.
Отже, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 27 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо не надсилання доказів понесених витрат стороні позивача, апеляційним судом відхиляються з огляду на заявлення таких витрат у відзиві /т. 1 а.с. 183/ та апеляційній скарзі /т. 2 а.с. 58/, докази направлення містяться у заяві про відшкодування витрат /т. 2 а.с. 86/, більше того, сторона позивача зверталась з запереченнями на таку заяву в суді апеляційної інстанції /т. 2 а.с. 103/
Відхиляються також і доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, не брав до уваги доводи сторони відповідача, як такі, що не можуть беззаперечно свідчити про те, що у справі не надавалась правова допомога в заявлених відповідачем обсягах.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги  представника товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» - Андрієвської Олени Владиславівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року - залишити без задоволення.  
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
 
Головуючий:                                        Судді: