ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/215/25 Справа № 206/5879/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 січня 2025 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Грищенка В.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року, відносно:
        ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, 
за участю:
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 , 
адвоката — Гришенко В.В., 
потерпілої — ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:
Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року, провадження у справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. 
Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2023 року о 23-50 год. в м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, в районі буд. №1, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем БМВ НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем Мазда НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, чим завдано збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Гришенко В.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вважає рішення суду передчасним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що судом не було в повному обсязі досліджено матеріали справи. 
Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки судовим розглядом порушення ним вимог п. 10.1 ПДР України не встановлено та не доведено. 
Вказує, що постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2024 року, водія ОСОБА_2 визнано винуватою за ст. 124 КупАП. У Вказаній постанові, суд першої інстанції посилався на висновок експерта №СЕ-19/104-23/32421-ІТ від 21.11.2023 року, зроблений за поясненнями обох водіїв, які є взаємовиключними, при цьому, з пояснень ОСОБА_1 він не мав технічної змоги уникнути ДТП та взагалі не повинен був діяти у відповідності до вимог п.10.1 ПДР України, який ставиться йому у порушення в протоколі про адміністративне правопорушення. За наявності таких пояснень, між якими не можливо усунути розбіжності, суд, у розумінні вимог ст. 62 Конституції України, повинен був тлумачити усі сумніви на користь особи, яка притягається до відповідальності, тобто прийняти механізм ДТП вказаний водієм ОСОБА_1 .
Крім того, механізм ДТП, вказаний водієм ОСОБА_1 про те, що автомобіль Мазда виїхав раптово на проїзну частину безпосередньо перед автомобілем БМВ в 5-10 метрах, перегородивши смугу руху БМВ (а не за 833,3 метри, як вказує  ОСОБА_2  стор. 6 висновку) у суді підтвердили безпосередні очевидці ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які бачили обставини пригоди та такі письмові пояснення дали поліцейським як на місці пригоди так і в окремо інспектором УПП Вороновим Д.А. при доопрацюванні матеріалу ДТЩпояснення є у справі), але дані свідки не були допитані судом у іншій справі Л.9206/3309/23, який розглядав справу у відношенні водія ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП та цей інший суд не проаналізував їх пояснення у сукупності з іншими доказами.
У справі що розглядається механізм ДТП зі слів ОСОБА_2 не міг був взятий за основу, в частині порушення ОСОБА_1 п.10.1 ПДР, оскільки висновок експерта №СЕ-19/104-23/32421-ІТ від 21.11.2023 року, зазначає, що з її-ж показів вона не порушила ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку з ДТП, що не відповідає дійсності, оскільки вина водія ОСОБА_2 встановлена постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023 року у справі №206/3309/23 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.03.2024 року, якими не прийняті показання ОСОБА_2 за основу.
Суд, у оскаржуваній постанові зазначивши, що доводи свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що зіткнення відбулось на стороні руху автомобіля БМВ суд не приймає до уваги, так-як буцімто це спростовується схемою місця ДТП та пошкодженнями на автомобілях Мазда та БМВ, взагалі не обґрунтував такої думки та не послався на якісь неоспорювані деталі схеми чи конкретні пошкодження у їх певній частині, а головне не вказав чому суд прийшов до такого висновку, у зв`язку з чим оскаржувана постанова у цій частині є незрозумілою. Окрім того, суд не конкретизував, що дані свідки вказали, що зіткнення з їх слів відбулось на смузі руху автомобіля БМВ практично біля середини проїзної частини.
Вважає, що суд, не маючи спеціальних знань у галузі дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, припустився помилки, не прийнявши показання свідків до уваги, а відповідно і водія ОСОБА_1 . Первинне контактування автомобілів правою передньою частиною мого автомобіля БМВ з лівою бічною частиною автомобіля Мазда в районі переднього лівого крила, яке можливе лише під кутом, близьким до 90°, підтверджує, що автомобіль Мазда перегородив автомобіля БМВ дорогу та підтверджується пошкодженнями транспортних засобів, зафіксованими у п.п.17-1, 17-2 протоколу огляду місця ДТП від 10.06.2023 року з фототаблицею до нього. 
Суд першої інстанції не зміг розібратись у механізмі зближення транспортних засобів перед зіткненням, не вірно оцінив вищезазначені докази та не надав їм належну оцінку у їх сукупності, що позбавило можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення у межах відомостей протоколу про адміністративне правопорушення 26.10.2024 року серії ЕПР1 №159151, щодо відсутності у діях водія ОСОБА_1 порушень вимог п. 10.1 ПДР України.
До початку судового розгляду, потерпіла ОСОБА_2 надала на адресу суд письмові заперечення, в яких просила апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Диспозицією ст. 124 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає при порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Хоча ОСОБА_1 в апеляційному суді свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених місцевим судом. 
       Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №159151 від 09.06.2023 року про адміністративне правопорушення, що складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, відповідно до якого 09 червня 2023 року о 23-50 год. в м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, в районі буд. №1, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем БМВ НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем Мазда НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, чим завдано збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП;
- схема місця ДТП від 10.06.2023 року;
- висновок судового експерта Прилєпіна С.Л. №СЕ-19/104-23/32421-ІТ від 21.11.2023 року.
       Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку. 
       Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять. 
       Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
       Доводи апелянта про те, що він не порушував Правил дорожнього руху, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.
       Згідно із п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила ( пункт 1.4 ПДР).
       Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків ( пункт 1.5 ПДР).
       Згідно із п.2.3.б Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
       Згідно з п.10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
       Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України (далі- ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
       З огляду на вищенаведене суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, оскільки виходячи зі змісту вищезазначених положень Правил дорожнього руху України, саме на водієві лежить обов`язок щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, водій повинен дотримуватись ПДР і може розраховувати на дотримання цих Правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. 
       Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
       При розгляді даної справи апеляційний суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, у якому Суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд мотивуючи своє рішення про необхідність закриття провадження у справі зазначив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення вчинене 09.06.2023 року. 
Станом на час розгляду справи, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення сплив 09.09.2023 року. 
Оскільки провадження у справі підлягає закриттю, суддею не надається оцінка доказами, не встановлюються обставини справи та не вирішувалось питання щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Приписи ст. 247 КУпАП є імперативними, а отже вказують на те, що суд у разі закінчення строків повинен лише закрити справу і не вирішувати жодних інших питань.
Положеннями ч. 2 ст. 38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій і четвертій цієї статті.
При цьому, слід враховувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а), згідно якої п.7 ч.1 статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
Матеріали даної справи свідчать про те, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, вчинено 09.06.2023 року, та станом на день розгляду справи у суді першої інстанції 22 листопада 2024 року спливли строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП є законним, оскільки ґрунтується на матеріалах справи, які були надані та перевірені судом у їх сукупності.
       Оскільки судом правильно та повно встановлено фактичні обставини справи і необхідність у використанні спеціальних знань відсутня, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення цих клопотань.
       Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу адвоката Грищенка Валерія Володимировича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення. 
       Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року, якою провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відносно  ОСОБА_1  закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно, після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя:                                                        О.Ю. Іванченко