П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
12 лютого 2025 року                                                                                              м. Київ
 
Справа № 759/4404/23
Провадження № 22-ц/824/1456/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 12 лютого 2025 року
            Повний текст постанови складено  14 лютого 2025 року
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:         позивач           ОСОБА_1 
відповідачі      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
                                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року, ухваленого у складі судді Саламон О.Б.,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2023 року Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з вимогою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.
Прохальна частина містить позовні вимоги щодо зобов`язання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію шляхом:
- протягом 5 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, поширити у відеохостингу YouTube за допомогою ТОВ «Інформаційне агентство «КПК ІНФО» інформаційний матеріал позивача у формі аудівізуалізованого твору, без власних зауважень та коментарів, за власний рахунок текст наступного змісту:
«04 грудня 2021 року на просторах відеохостингу YouTube вийшов відеоматеріал Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційного агентства «КПК ІНФО» під назвою « ОСОБА_4 намагається рейдернути квартиру за допомогою судді Марини Ткач». Замовники цього відеоматеріалу громадянки Російської федерації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Нарешті справедливість перемогла! Вони хочуть спростувати всі негативні, несправедливі висловлювання, які прозвучали в цьому відео сюжеті щодо ОСОБА_1 . Всі заяви в цьому відео сюжеті вона зробила з корисливих цілей. Але глибоко каються і шкодують про це. Людина про яку йшлося в даному відео сюжеті - ОСОБА_1 . Він є порядною, чесною, справедливою людиною. Звик із самого дитинства працювати на блага суспільству. Понад 20 років пропрацював беззмінним директором «Підприємства зі 100 % іноземним капіталом». Ніколи і ніде не був викритий у корупційних скандалах. Ніколи не давав хабарів суддям, і вважає, що з цим негативним явищем в Україні треба боритися найрішучішими методами. Він був настільки щедрий що в 2011 році безкорисливо подарував своїй дочці двокімнатну квартиру на Оболоні в місті Києві, і не чекає жодної подяки від своєї дочки. Хоча він уже немолодий і різні вікові хвороби є у нього…»
- протягом 5 днів з дня набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок повинні видалити відео сюжет « ОСОБА_4 намагається рейдерить квартиру за допомогою судді Марини Ткач», що розміщений на сайті YouTube;
- стягнути з відповідачів в рівних частинах кошти у розмірі 150 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 листопада 2021 року в Оболонському районному суді м. Києва під головуванням судді Ткач М.М. у відкритому судовому засіданні розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про часткове розірвання договору дарування у частині квартири та визнання права власності на квартири. 
При цьому представником ОСОБА_3 - адвокатом Філоненко Я.В. зроблено декілька гучних неправдивих тверджень у присутності двох журналістів ТОВ «Інформаційне агентство «КПК ІНФО» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Вказує на те, що приблизно 10.12.2021 він дізнався із засобів масової інформації про те, що з допомогою «КПК» у YouTube було оприлюднено відео сюжет під назвою « ОСОБА_4 намагається рейдерить квартиру за допомогою судді Марини Ткач», у якому було поширено недостовірну інформації щодо позивача, а саме: «1. Побачивши в коридорі активістів «КПК» ОСОБА_4 втік з суду, так і не прийшовши на засідання. 2. Погіршення самопочуття та хвороба (у ОСОБА_1 ) надумане. Поїхав ( ОСОБА_1 ) додому перед засіданням, бо злякався журналістів. Він ( ОСОБА_1 ) був в нормальному стані. Він ( ОСОБА_1 ) не має жодних захворювань, немає доказів звернення до лікаря. 3. ОСОБА_4 напевне дав хабаря судді Ткач, бо в цей день вона повинна була винести рішення, але перенесла засідання, бо злякалась журналістів «КПК». 4. Адвокат Яна Філоненко, яка представляє інтереси ОСОБА_7 , розповіла шокуючі подробиці судового процесу : … «он ( ОСОБА_1 ) мстит, договаривается, причём уже давно доказано, что судья Деснянського районного суду Галась вынесла по «разделу имущества» неправомерное решение, которое мы сейчас в «апеляции» оспариваем. Но, у нас есть вероятность того, что он там (в Киевском апеляционном суде) договорился, через своих посредников…», 5. Вимагаємо від очільника НАБУ Артема Ситника відкрити кримінальну справу щодо корупційної діяльності судді Марини Ткач. » З поміж-іншого, позивач зазначає про те, що адвокатом Філоненко Я.В. на власній сторінці у мережі «Facebook» розміщено публікацію під назвою «Довгі судові процеси» та вказує, що така інформація суперечить принципу презумпції невинуватості.
Позивач не погоджується з наведеними висловлюваннями, вважає їх наклепом, вказує на те, що викладене є твердженнями, а не оціночними судженнями, а докази правдивості таких тверджень відсутні. Також зазначає, що відеозапис досі розміщений на каналі YouTube, при цьому вказує, що, на його думку, поширювачами неправдивих тверджень слід вважати саме відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому що вони є зацікавленими особами у вищевказаному відео сюжеті, а журналісти «КПК» та адвокат Філоненко Я.В. лише виконували завдання, а тому саме відповідачі є авторами та першоджерелом неправдивих тверджень.
16 березня 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації направлено за підсудністю до Деснянського районного суду.
05 квітня 2023 року Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді Саламон О.Б.
06 квітня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху.
27 квітня 2023 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій зазначено про те, що 20 березня 2023 року позивач подав апеляційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року (а.с.37).
25 жовтня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року - без змін.
07 листопада 2023 року справа повернулася з Київського апеляційного суду до Деснянського районного суду м. Києва для подальшого розгляду.
14 листопада 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
05 грудня 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про стягнення з відповідачів витрат на послуги адвоката у розмірі 22 000 грн.
27 лютого 2023 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вказаним вище нормам, позивачем не залучено до участі у справі в якості відповідачів ані автора відеосюжету, ані власника веб-сайта відповідного інформаційного матеріалу, зокрема не заявлено також клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «Інформаційне агентство «КПК ІНФО». При цьому вимоги зобов`язального характеру щодо спростування неправдивих відомостей заявлено до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак позивачем не надано достеменних доказів того, що саме відповідачі є авторами спірного сюжету, а вимоги до них заявлено в межах законодавства.
Враховуючи вищевикладене обставини в їх сукупності, а також те, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною від первісної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.
Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шибаєв О.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у разі поширення недостовірної інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясувати від імені кого ця особа виступає.
Вказує, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадськості, політичні, економічні, соціальні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Зауважує, що обов`язок довести що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача.
Також суд першої інстанції проігнорував питання про виклик свідків у судові засідання.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до Київського апеляційного суду не надходив. 
19 червня 2024 року листом Київського апеляційного суду матеріали справи № 759/4404/23 були витребувані з Деснянського районного суду м. Києва.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року відкрито ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду в судове засідання в приміщенні Київського апеляційного суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 04 грудня 2021 року на каналі YouTube Інформаційного агентства «КПК ІНФО» було розміщено відеозапис під назвою « ОСОБА_4 намагається рейдернути квартиру за допомогою судді Марини Ткач».
Позивач ОСОБА_1 з метою спростування недостовірно інформації звернувся до суду з позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В обґрунтування підстав звернення саме до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначає, що саме відповідачі є поширювачами неправдивих тверджень, оскільки є зацікавленими особами у вказаному вище відео сюжеті, а отже є авторами та першоджерелом неправдивих тверджень.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.              
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.  
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 175 ПК України згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Відповідно до статті другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
При цьому, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
У постанові Верховний Суд від у справі № 705/3876/18, зазначив, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
ВС підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Відповідно до постанови Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.
При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач  повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації.
Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 439/1469/15-ц,  провадження № 61-5189св18).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 203/3104/15-ц, зазначено, якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції.
У разі коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем є засновник друкованого засобу масової інформації
Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до суб`єктів діяльності друкованих засобів масової інформації належать засновник (співзасновники) друкованого засобу масової інформації, його редактор (головний редактор), редакційна колегія, редакція, трудовий колектив редакції, журналістський колектив, журналіст, автор, видавець, розповсюджувач.
Видавцем друкованого засобу масової інформації може виступати суб`єкт підприємницької діяльності, який здійснює функції матеріально-технічного забезпечення видання друкованого засобу масової інформації, на підставі пред`явлення засновником (співзасновниками) свідоцтва про його державну реєстрацію і укладеного між ними договору (стаття 28 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»).
Згідно із статтею 29 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» виготовлений видавцем тираж окремого випуску видання, підписаний редактором (головним редактором) на вихід у світ, є продукцією друкованого засобу масової інформації.
Відповідно до постанови  Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі                               № 439/1469/15-ц, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Аналогічний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 347/1525/14-ц та постанові Верховного суду від 01 лютого 2018 року у справі N 461/6366/15-ц.
Отже висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неналежними відповідачами у вказаній справі оскільки належними відповідачами у справі є автор відеосюжету, або власника веб-сайта відповідного інформаційного матеріалу, зокрема ТОВ «Інформаційне агентство «КПК ІНФО».
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Разом з тим, клопотань про долучення до справи належних відповідачів автора сюжету або власника веб-сайта відповідного інформаційного матеріалу, зокрема ТОВ «Інформаційне агентство «КПК ІНФО» в суді першої інстанції заявлено не було.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, без залучення до участі в справі належного відповідача правового значення для вирішення справи не мають. 
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 рокубез змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.
Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
О. І. Шкоріна