ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 грудня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 395/416/24
провадження № 22-ц/4809/1368/24 
      
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
            
       головуючого судді: Дуковського О.Л.
       суддів: Карпенка О.Л., Письменного О.А. 
       з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Прокопенко В.В.; 
відповідач - ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Жеребенко О.В.; 
       
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в  м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Жеребенко Олена Валеріївна на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2024 року, у складі головуючого судді Забуранного Р.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,- 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2  про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначала, що восени 2017 року до ОСОБА_1 звернувся відповідач з проханням позичити йому - 128000,00 грн . 
Вказувала, що оскільки добре знала відповідача, вона вирішила позичити йому зазначену суму, але за умови, що повернення їй коштів відбудеться не пізніше 01 січня 2020 року. 
Зазначала, що 11 жовтня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Атласовою Н.П. 
Безпосередньо перед підписанням даного договору у приміщенні нотаріальної контори о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_1 передала зазначену суму коштів, а саме 128000,00  грн ОСОБА_2 .
Посилалася на те, що вона свої зобов`язання згідно договору позики виконала, а відповідач порушив строки повернення коштів.
Вказувала, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до нього з вимогою повернути їй гроші, але  ОСОБА_2  гроші їй не повертає.
У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі - 128000, 00 гривень.
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 128000, 00 гривень.
Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, а суд першої інстанції не взяв це до уваги.
Вважає, що строк позовної давності закінчився – 02.01.2023, а позивачка звернулася до суду з цим позовом лише у березні 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
Не погоджується із висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності не пропущено у зв?язку із дією в країні карантинних обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення короновірусної хвороби.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін ,а скаргу без задоволення.
Посилається на те, що строки позовної давності не застосовуються в період дії карантинних обмежень, а також діє режим воєнного стану.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та пояснення позивачки та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам чинного законодавства.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позички, який посвідчено приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Атласовою Н.П.(а.с.6)
Згідно пункту 1  зазначеного договору передбаченоє, що позикодавець, передає, а позичальник, приймає у власність 128000,00 грн . Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позички одинадцятого жовтня дві тисячі сімнадцятого року о 12 годині 10 хвилин в приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Новомиргородського районного нотаріального округу, Кіровоградської області, Атласової Н. П. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39).
Згідно пункту 2 договору передбачено, що зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 01 січня 2020 року включно.
Пунктом 3 передбачено, що після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він надасть іншій стороні. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до пункту 6 договору  визначено документ, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання вважається розписка позичальника, котра знаходиться у позикодавця.
У відповідності до копії боргової розписки від 11.10.2017 о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_2 взяв позику у розмірі - 128000,00 грн .
Відповідач кошти отримав (а.с.39), що не заперечувалося відповідачем та його представником у ході судового розгляду у справі.
Дана боргова розписка знаходиться у позивачки.
Задовольняючи даний позов суд першої інстанції послався на те, що позивачка виконала умови договору позики, передала грошові кошти в сумі – 128000,00 грн , а відповідач зобов?язання за договором позики не виконав, а тому з нього підлягає стягненню сума позики.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено,що позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
       Частиною третьою зазначеної статті  позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
       Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
       Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач не повернув  позикодавцеві (позивачці) позику (грошові кошти) у сумі, що визначена цим договором та у встановлений договором строк.
       Під час розгляду справи в суді першої інстанції так і під час перегляду рішення в суді апеляційної інстанції відповідач просить відмовити у задоволенні цього позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності (а.с. 27,84-86).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не пропустив строк звернення до суду із цим позовом.
У відповідності до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
З матеріалів справи вбачається, що договором позички передбачено, що спірну суму грошей позичальник зобов`язується повернути позивачці в строк до 01 січня 2020 року.
Тобто, з урахуванням ч. 5 ст. 261 ЦК України та того, що відповідач договірні зобов?язання не виконав, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання таких зобов?язань, а саме – 01.01.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID–19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк дії карантину неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року включно.
Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки продовжуються на строк його дії.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22) та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 (провадження  № 61 7480сво22).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні.
Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення позивача не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12 березня 2020 року та продовжувався до 30 червня 2023 року. 
Після припинення дії карантину, строки позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.
Таким чином доводи відповідача про сплив строків позовної давності є необґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності за вимогами позивача, як станом на дату початку в країні карантину, так і на час подачі позову та ухвалення рішення судом першої інстанції не сплинув.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що визначені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, подану у даній справі апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Жеребенко Олена Валеріївна - залишити без задоволення.
       Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2024 року – залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                               О.Л.Дуковський 

       Судді:                                                                                                  О. Л. Карпенко 
О.А. Письменний