Справа № 157/638/24 	Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/77/25  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
08 січня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 10 квітня 2024 року звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов обґрунтовує тим, що рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 травня 2019 року в справі № 157/480/19 ухвалено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1300 грн щомісячно, починаючи з 19 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Витрати на дитину зросли. Відповідач відмовляється добровільно збільшити допомогу на дитину. Просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дитини 5000 грн що місячно до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 15 квітня 2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.
Відповідач ОСОБА_2 05 червня 2024 року подав до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження в цій справі, мотивоване тим, що він проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, у зв`язку із чим не має можливості брати участь в судових засіданнях.
Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2024 року клопотання відповідача ОСОБА_2 задоволено, провадження в цій справі зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2024 року подала апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду, вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, а висновки, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам справи. Зупиняючи провадження в цій справі, суд не вказав у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження відповідача на військовій службі, виходячи із заявлених підстав зупинення провадження, а також враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому цивільним процесуальним законом прав, зокрема, шляхом листування, приймати участь у розгляді справи через представника тощо. Зупинення провадження в цій справі призводить до зменшення розумного строку розгляду справи та має ознаки надмірного формалізму. Просила скасувати ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2024 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до вимог пункту 14 частини першої статті 353, частини другої 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Зупиняючи провадження в цій справі до перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідача було мобілізовано і він проходить військову службу в складі Збройних Сил України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зупинення провадження у справі з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 02 червня 2022 року мобілізований та проходить військову службу у складі Збройних Сил України, отримує від військової частини НОМЕР_1 щомісячні виплати військовослужбовцям.
       Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.
Пунктом 2 частини першої вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
       Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2020 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133, від 18 квітня 2022 року № 259, від 18 травня 2022 року № 341, від 12 серпня 2022 року № 573, від 7 листопада 2022 року № 757, від 06 лютого 2023 року № 58, від 01 травня 2023 року № 254, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, від 05 лютого 2024 року № 49/2024, від 06 травня 2024 року № 271/2024, від 23 липня 2024 року № 469/2024, від 28 жовтня 2024 року № 740/2024 (продовжується з 05 год 30 хв 10 листопада 2024 року строком на 90 діб).
За приписами пункту другого Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», введеним у дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, вирішено Начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, керівникам інших військових формувань невідкладно привести Збройні Сили України та відповідні військові формування у бойову готовність ПОВНА згідно з уточненими планами приведення військ (сил) у бойову готовність. Бойова готовність «ПОВНА» – це стан найвищого ступеня бойової готовності військ, при якій вони здатні приступити до виконання бойових завдань.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Воєнні дії – це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України. бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).
       У своєму клопотанні від 05 червня 2024 року про зупинення провадження в цій справі відповідач ОСОБА_2 зазначив, що мобілізований та продовжує нести військову службу в складі Збройних Сил України, у зв`язку із чим брати участь в судових засіданнях не має змоги. 
       З матеріалів справи також встановлено, що відповідач за адресою реєстрації його місця проживання ( АДРЕСА_1 ) відсутній, що підтверджується відмітками у довідках про причини повернення поштових відправлень, надісланих судом. У цій справі відповідач через представника не діє.
Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України, які переведені на воєнний стан, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що існують правові підстави для зупинення провадження в цій справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, позивачем ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції надано не було.
Сама по собі наявність у відповідача процесуальних прав, передбачених статтею 43 ЦПК України, не може вважатися підставою, що перешкоджає зупиненню провадження в справі, оскільки така сторона в силу об`єктивних та не залежних від неї обставин обмежена у можливості повномірно здійснювати ті процесуальні права, якими вона наділена, у тому числі користуватися правом на професійну правничу допомогу. У зворотному випадку продовження розгляду справи призведе до порушення принципів процесуальної рівності та змагальності сторін.
Предмет спору в цій справі також не є критерієм, який підлягає урахуванню судом при вирішенні питання про зупинення провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки обов`язок суду зупинити провадження у справі, у випадку, що розглядається, виникає незалежно від предмету спору, значення такого спору для сторін тощо.
Принагідно колегія суддів зауважує, що частиною другою статті 252 ЦПК України не закріплено обмеження для зупинення провадження у справі про збільшення розміру аліментів. Крім того, суд у цій справі не вирішує питання про стягнення аліментів вперше, відтак відповідне матеріальне утримання дитини, яке визначене судовим рішенням, та на отримання якого має той із подружжя, з ким дитина проживає, відповідач надає.
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Статтею 251 ЦПК України визначені підстави обов`язкового зупинення судом провадження в цивільних справах, а не обставин, за яких суд має право прийняти таке процесуальне рішення.
Зважаючи на імперативність приписів цивільного процесуального закону, закріплених у статті 251 ЦПК України, провадження в цій справі підлягало зупиненню судом.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 466/5393/22.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що зупинення провадження порушує розумний строк розгляду цієї справи та має ознаки надмірного формалізму, оскільки зупинення провадження за наявності імперативно встановленої процесуально-правової підстави зумовлює тимчасове припинення вчинення судом процесуальних дій під час судового розгляду і учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань. Відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції було необґрунтовано зупинено провадження в цій справі, що виключає можливість стверджувати про затягування розгляду справи і порушення судом положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. 
Процесуальний закон пов`язує необхідність (імперативність) зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (постанова Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 456/2541/19). 
У справі, що переглядається, одна із сторін справи – відповідач ОСОБА_2 – перебуває у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, а тому суд першої інстанції зупинив провадження в цій справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України з дотриманням норм процесуального права.
Висновки, викладені Верховним Судом України у постанові від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, не підлягають застосуванню у справі, що переглядається апеляційним судом, оскільки вони стосуються процесуального порядку зупинення судом провадження в цивільній справі за позовом про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України (нині – пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України), а саме у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства у контексті дії встановлених на час пред`явлення позову правил частини першої статті 157 ЦПК України (суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця; нині - норма відсутня).
       Апеляційна скарга позивача не спростовує правильних висновків суду першої інстанції. Ухвала про зупинення провадження в цій справі постановлена з дотриманням норм процесуального права на підставі правильно встановлених обставин справи, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Підстав для скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду немає
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2024 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя

Судді