ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1228/25 Справа № 211/4059/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 211/4059/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Лідовська А.А,

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року, яка постановлена суддею Ткаченко С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 жовтня 2025 року, - 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року закрито провадження у справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
В апеляційній скарзі позивачка  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суд обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, не врахував, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет позову. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Судом не було враховано, що в межах цивільної справи №211/4059/24 вказані фактичні підстави позову, відмінні від тих, які розглядалися судами у цивільній справі 3211/2091/20, й на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських прав по вихованню малолітнього сина ОСОБА_3 , а саме: характеристики, довідки та відповідь на адвокатський запит, які не досліджувалися в межах цивільної справи №211/2091/20 не з вини ОСОБА_1 , а з об`єктивних причин – на той час вони не існували.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого адвокат Морозов В.Ю., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Морозова Є.Є., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката В.Ю., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддівв важає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції керувався  п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦК України та виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення у справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).
Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).
У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20 (провадження № 61-14440св21).
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) вказано, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (див. постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19, провадження № 61-1251св23).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно із відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав. 
Позов мотивувала тим, що у період спільного проживання з відповідачем у них народився спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з вересня 2016 року та до цього часу відповідач не виконує батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, 14 липня 2017 року позивачка подала заяву до Довгинцівського РВП про злісне ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання малолітнього сина, однак 28 липня 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017040720001252 від 15 липня 2017 року, закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 19 грудня 2018 року Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради визначив спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , протее, відповідач жодного разу не прийшов відвідати дитину. У травні 2020 року позивачка уклала шлюб із іншою особою. Вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому просила позбавити його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 .
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року у справі 211/2091/20 позов задоволено. 
Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. 
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав. 
Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 211/2091/20 (провадження № 61-17633св21) постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року залишено без змін.
У цивільній справі № 211/4059/24 позивачкою ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначення обставин, які є аналогічними обставинам у справі № 211/2091/20, однак доповнені тим, що після розгляду справи № 211/2091/20 відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, що підтверджується наданими нею письмовими доказами, зазначено про наявність заборгованості по аліментам станом на 01.04.2024, тощо. 
Тобто, позивачкою ОСОБА_1 підстави позову доповнено новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, що не є зміною підстави позову. 
Таким чином, судом встановлено, що між сторонами набрало законної сили рішення з приводу спору між тими самими сторонами (позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 ), про той самий предмет (позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ) і з тих самих підстав (злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків), а отже вимоги викладені у позовній заяві ОСОБА_1 у даній справі, є тотожними із вимогами у справі № 211/2091/20, при цьому наявність нових доказів невиконання відповідачем батьківських обов`язків, які позивачка надає в рамках цієї справи, не свідчить про заявлення позивачем вимог з інших підстав.
Отже, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив із того, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав суду є судове рішення, яке набрало законної сили, а тому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для скасування цієї ухвали суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна протии України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2025 року.

Головуючий: 

Судді: