ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р. 	Справа № 520/11639/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022,   по справі № 520/11639/23
за позовом              Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України  
до              Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1                      
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі – позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило суд:
стягнути до бюджету України з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )    суму податкового боргу в розмірі 19 735,21 грн. (основний платіж).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 р.   по справі № 520/11639/23 позов Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 43983495, вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу – задоволено.
Стягнуто на користь Державного бюджету України з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму податкового боргу в розмірі 19 735,21 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять п`ять гривень двадцять одна копійка) з розрахункових рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків. 
Відповідач, не погодившись із прийнятим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції з необґрунтованих причин не взяв до уваги належні докази сплати боргу у вигляді платіжних доручень, які спростовують пред?явлену заборгованість, та були долучені до відзиву на позовну заяву на загальну заявлену суму боргу 19735,21 грн. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги додану роздруковану скрін-копію інформації, яка була отримана через застосунок «ДІЯ» про ліквідацію системи оподаткування, вбачається, що ФОП ОСОБА_1 , як суб?єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ліквідовано та анульовано 26.04.2022 року, що в результаті підтверджує факт відсутності заборгованості.
Відповідно до п.3 ч.1  ст.311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи  апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 внесена до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1 та зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку з фізичних осіб 3 групи.
ОСОБА_1 має податковий борг в сумі 19 735,21 грн. (основний платіж), який виник на підставі самостійно задекларованих податкових зобов`язань з єдиного податку в податкових деклараціях:
-          податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (для третьої групи - квартал, місяць) № 9207227624 від 27.07.2021 на суму 9 497,30 грн. З урахуванням сплати у розмірі 8 328,84 грн., сума що підлягає стягненню - 1 168,46 грн.;
-          податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (для третьої групи - квартал, місяць) № 9335393352 від 08.11.2021 на суму 7 212,70 грн.;
-          податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (для третьої групи - квартал, місяць) № 9430990416 від 09.02.2022 на суму 11 354,05 грн.
Згідно з п.п.59.1 ст. 59 ПК України податкова вимога по фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 сформована 02.08.2021 № 0083388-1313-2032 та направлена платнику засобами поштового зв`язку вимогу, яку було повернуто після встановленого строку зберігання.
З моменту вручення зазначеної вимоги податковий борг платника податків існував не припиняючись, у зв`язку з чим зазначена податкова вимога не втратила своєї юридичної сили.
Станом на дату звернення з даним позовом сума заборгованості обліковуються в інтегрованих картках відповідача за відповідним платежем.
ФОП ОСОБА_1 не сплатила узгоджену суму грошового зобов`язання в встановлений Кодексом строк для погашення податкового зобов`язання.
Станом на дату звернення до суду податкова вимога є дійсною, в судовому порядку не оскаржувалась, не є скасованою, зміненою або відкликаною.
З огляду на несплату відповідачем зазначеного податкового боргу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив податковий борг.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.
 Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.
 За визначенням, наведеним в п.п. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом  38.1 ст. 38 Податкового кодексу України  передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата у повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Приписами п.  57.1 ст. 57 Податкового кодексу України  передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з п. 295.3 ст. 295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно п.п. 14.1.153, п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з непогашенням відповідачем суми податкового зобов`язання протягом встановленого строку, контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 02.08.2021 № 0083388-1313-20321.
Податкова вимога № 0083388-1313-20321 від 02.08.2021 на суму 12522,51 грн. належним чином направлена платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача: АДРЕСА_1 , проте конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», докази чого містяться в матеріалах справи (а. с. 22-24).
За приписами п 42.2. та п. 42.5 ст. 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Позивач посилається, що в подальшому було здійснено оплату податкового бургу наступними платіжними дорученнями:
-платіжне доручення №23 від 06.08.2021 р. сплачено єдиний податок за період з 01.04.2021 по 30.06.2021 в сумі 9497,30 грн.;
-платіжне доручення №25 від 10.11.2021 р. сплачено єдиний податок за період з 01.07.2021 по 30.09.2021 в сумі 7212,70 грн.;
-платіжне доручення №29 від 18.02.2022 р. сплачено єдиний податок за період з 01.10.2021 по 31.12.2021 в сумі 11354,05 грн.
При цьому, згідно приписів пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Так згідно до інтегрованої картці платника з єдиного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 встановлено, що 06.08.2021 платником здійснено сплату у розмірі 9 497,30 гривень, згідно платіжного доручення №23. Вказані кошти були направлені, у відповідності до п. 87.9 ПКУ, на погашення наявного податкового боргу минулих періодів у порядку черговості, зокрема, був погашений податковий борг по податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця №9373664946 від 27.07.2021 у розмірі 9497,30 гривень. 
При цьому, заборгованість залишилась у розмірі 3025,21 грн. 
Станом на 09.08.2021 платником самостійно нарахований основний платіж згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця №9207227624 від 27.07.2021 у розмірі 9497,30 грн. і сума податкового боргу становила 12522,51 грн. Станом на 19.11.2021, в результаті несплати основного платежу нарахованого по податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця №9335393352 від 08.11.2021 у розмірі 7212,70 грн., сума податкового боргу становила 19735,21 грн.
18.02.2022 платником також здійснено сплату у розмірі 11 354,05 гривень, згідно платіжного доручення від 18.02.2022 №29. В результаті надходження коштів на суму 11354,05 гривень, було погашено в порядку черговості податковий борг по податковій декларації №9373664946 від 27.07.2021 в у розмірі 3 025,21 гривень та зменшено податковий борг по податковій декларації №9207227624 від 27.07.2021 (що заявлена до стягнення) у розмірі 8 328,84 гривень. 
Станом на 21.02.2022 в результаті несплати основного платежу по податковій декларації №9430990416 від 09.02.2022 сума податкового боргу становила 19735,21 грн. 
Надходження коштів, згідно платіжного доручення від 10.11.2021 №25, на суму 7212,70 гривень в інтегрованій картці платника з єдиного податку з фізичних осіб не обліковується, оскільки сума сплати самостійно спрямована платником на рахунок єдиного внеску (код КДБ 71030000), в підтвердження чого надана копія інтегрованій картці платника з єдиного внеску, а не єдиного податку.
Як зазначає позивач вказані платіжні доручення враховані контролюючим органом у повному обсязі. 
Крім того, позивачем була надана довідка від Головного управління ДПС у Харківській області № 6959/5/20-40-13-14-18 від 05.05.2023 в якій зазначено, що податковий борг по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 п. н. НОМЕР_1 з моменту направлення податкової вимоги від 02.08.2021 №0083388-1313-2032 не переривався. Податкова вимога від 02.08.2021 №0083388-1313-2032 не скасовувалася, не оскаржувалася та на теперішній час є дійсною.
Разом з цим, копії інтегрованих карток платника податків також свідчить про безперервність податкової заборгованості відповідача.
Таким чином, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 обліковується податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 19 735,21 гривень.
Відповідач не скористався своїм правом адміністративного або судового оскарження податкової вимоги, доказів самостійної сплати податкового боргу матеріали справи також не містять, а відтак сума заборгованості перед бюджетом є узгодженою та підлягає сплаті.
Доказів переривання боргу після виставлення податкової вимоги відповідачем до суду не подано та підтверджується обліковою карткою, що міститься в матеріалах справи.
Крім того, доказів скасування вказаної вимоги відповідачем до суду не надано.
Згідно з п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
З огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача непогашеної суми податкового боргу у сумі 19 735,21 грн, що відповідачем не спростовано, зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо доводів апелянта, що ФОП ОСОБА_1 , як суб?єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ліквідовано та анульовано 26.04.2022 року, що в результаті підтверджує факт відсутності заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.
З витягу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що був наданий позивачем разом з адміністративним позовом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 )– станом на 25.04.2022 – підприємницька діяльність припинена.
Відповідно до підпункту 4 пункту 11.18 розділу ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 року №1588  (надалі також – Порядок №1588) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання;
Підпунктом 6 цього ж пункту Порядку №1588 визначено, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.
Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності. 
Таким чином, відповідач як фізична особа-підприємець в силу наведених вище положень Порядку №1588, припинення в установленому порядку підприємницької діяльності не зумовлює припинення обов`язку Позивача зі сплати єдиного податку за період провадження підприємницької діяльності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 р. в справі № 440/1256/19.
Враховуючи вказане, доводи апелянта про підтвердження факту відсутності заборгованості у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності є безпідставними.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 по справі № 520/11639/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич