ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 січня 2025 року            
м. Київ
 
справа № 569/8833/20
провадження № 61-8416св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач ? ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року у складі судді Гордійчук І. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Ковальчук Н. М., Хилевича С. В.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позов мотивований тим, що 23 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяла у неї в борг грошові кошти в іноземній валюті в сумі 50 000,00 дол. США із зобов`язанням повернути вказану суму через два роки. На підтвердження укладення договору позики та його умов ОСОБА_2 власноруч написала розписку від 23 квітня 2013 року в присутності свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
23 листопада 2017 року за взаємною згодою позикодавця та позичальника термін виконання боргових зобов`язань було продовжено до 23 квітня 2019 року. Проте у вказаний строк відповідач покладених на неї зобов`язань не виконала.
25 лютого 2020 року на адресу ОСОБА_2 направлено претензію з вимогою у семиденний строк з дня отримання цієї претензії добровільно виконати взяті на себе зобов`язання та повернути усю суму позики в розмірі 50 000,00 дол. США готівкою за місцем проживання позикодавця. Вказана претензія також залишена без задоволення.
З 24 квітня 2019 року має місце прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому боржник зобов`язаний сплатити їй також грошові кошти, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 50 000,00 дол. США; 5 457,53 дол. США - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24 квітня 2020 року по 15 листопада 2022 року включно, а також судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 50 000,00 дол. США, три відсотка річних у розмірі 5 457,53 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 25 510,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач на підтвердження своїх вимог долучив до матеріалів справи оригінал розписки від 23 квітня 2013 року, складений відповідачем про те, що вона, ОСОБА_2 , взяла в борг у ОСОБА_6 50 000,00 дол. США терміном на два роки, який 23 листопада 2017 року за взаємною згодою сторін продовжено до 23 квітня 2019 року. Однак відповідач грошові кошти не повернула, що підтверджується й наявністю боргового документа (розписки) саме у кредитора, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 50 000,00 дол. США. З огляду на наведене наявні підстави й для стягнення 3 % річних від суми невиконаного зобов`язання у розмірі 5 457,53 дол. США згідно з наданим позивачем розрахунком, який проведено відповідно до вимог чинного законодавства та не спростований відповідачем. 
Відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, яка не підлягає застосуванню. Так, кінцевим терміном повернення позики є 23 квітня 2019 року, а ОСОБА_1 з позовом звернулася 04 червня 2020 року, тобто в межах позовної давності.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2  задоволено частково, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 квітня 2013 року у розмірі 47 300,00 дол. США та 3 % річних у розмірі 5 162,83 дол. США.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  понесені нею судові витрати у загальному розмірі 44 018,00 грн, які складаються з: 9 819,87 грн ? судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції; 7 246,19 грн - витрати на проведення експертизи; 15 000,00 грн - витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції; 15 000,00 грн - витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 1 601,72 грн - у рахунок відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що факт укладення договору позики та отримання ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 50 000,00 дол. США підтверджується розпискою від 23 квітня 2013 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин, зобов`язання за якими позичальник не виконав, та, у зв`язку з наведеним, про наявність підстав для стягнення з боржника заборгованості за договором позики та настання відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України. 
Посилання відповідача на те, що місцевим судом встановлено правовідносини сторін на підставі неналежного висновку експерта Гуменюк С. від 07 грудня 2021 року за № 8782 через його неповноту та неясність, не заслуговують на увагу, оскільки висновок експерта є лише одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Місцевим судом оцінено висновок судового експерта в сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, відповідно до внутрішнього переконання та вимог закону.
Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги наявні у матеріалах справи докази часткового повернення ОСОБА_2 боргу у розмірі 2 700,00 дол. США, що підтверджується записом про повернення боргу на загальну суму 2 700,00  дол. США, здійсненим на борговій розписці. Факт повернення ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 700,00 дол. США підтвердила допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 , яка попереджалася судом про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань. Крім того, на достовірність відповідних записів про повернення частини боргу вказував у суді першої інстанції і представник позивача, що підтверджується дослідженим апеляційним судом звукозаписом судового засідання місцевого суду. Таким чином, неповернена частина боргу становить 47 300,00 дол. США.
У борговій розписці сторін від 23 квітня 2013 року сторонами погоджено строк виконання зобов`язання - до 23 квітня 2019 року, а тому строк прострочення починає обраховуватися з 24 квітня 2019 року, підстав для застосування позовної давності немає.
Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 15 000,00 грн, а також в суді апеляційної інстанції - 15 000,00 грн, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.
Аргументи учасників справи
29 травня 2023 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила оскаржені судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди відмовили у задоволенні клопотання про проведення додаткової судової почеркознавчої та технічної експертизи для визначення того, коли та ким були зроблені підписи в розписці, на підставі якої суд задовольнив позов.
Вона дійсно писала розписку від 23 квітня 2013 року, однак лише першу її частину, тоді як другу її частину не писала та відповідно не підписувала.
Висновок експерта не містить всіх відповідей на поставлені питання, зокрема не було надано відповіді на питання № 2 «Коли було вчинено підпис від імені ОСОБА_2 у оригіналі розписки від 23 лютого 2013 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доданої позивачем до позовної заяви, під написом «За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019 року»?». Також у дослідницькій частині висновку наявні суперечності при вирішенні першого питання про те, чи виконаний саме нею підпис в оригіналі розписці про продовження терміну виконання зобов`язання, а саме експерт зазначила лише схожі ознаки підписів під написами першої та другої частини розписки. При порівнянні між собою досліджуваних підписів у верхній та нижній частині розписки неозброєним оком вбачаються розбіжності. Водночас експерт не вказав про відмінності в елементах підписів, виконаних у верхній та ніжній частинах розписки, та не пояснив їх походження. Отже, такий висновок є неповним та неясним, що є підставою для призначення додаткової експертизи.
У зв`язку з цим вона подала клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи, яке задоволено ухвалою від 11 липня 2022 року. 13 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та рахунок на сплату експертизи на суму 49 457, 74 грн, строк на сплату якого становив 45 днів. Водночас вона не мала можливості сплатити таку значну грошову суму, оскільки вона є непрацюючою, доходів не має, захворіла на онкологічне захворювання та була прооперована. Суд першої інстанції не надав їй можливості надати пояснення щодо несвоєчасної оплати вартості експертизи та клопотати про відстрочення/розстрочення цієї оплати. 
27 квітня 2023 року вона до апеляційного суду подала клопотання про проведення додаткової експертизи, до якого додала порівняльні документі у кількості 143 одиниці згідно з вимогами експерта у клопотанні від 13 вересня 2022 року з гарантією оплати додаткової експертизи. Однак протокольною ухвалою суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання, що унеможливило проведення об`єктивного суду зі з`ясуванням всіх обставин.
Суди попередніх інстанцій не надали оцінки показанням свідка ОСОБА_4 та ухвалі Рівненського міського суду у Рівненської області від 29 січня 2015 року у справі № 569/18208/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою. У справі № 569/18208/14-ц інтереси ОСОБА_1 представляла ОСОБА_4 , яка була свідком у цій справі. Так, ОСОБА_4 підтвердила, що справа №569/18208/14-ц стосувалася стягнення боргу за тією ж розпискою, що й у цій справі, проте позовна заява була залишена без розгляду за заявою ОСОБА_1 . Щодо причин подання такої заяви позивачем пояснила, що між сторонами було досягнуто домовленість про строки повернення боргу. Водночас на питання чому у період з 29 січня 2015 року (дата винесення судом ухвали у справі № 569/18208/14-ц) по 23 листопада 2017 року (дата ймовірного вчинення ОСОБА_2 запису у розписці про пролонгацію строку повернення боргу) ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій щодо повернення боргу, свідок ОСОБА_4 пояснити не змогла, що дає підстави сумніватися у даті написання напису про продовження строку віддачі боргу та вважати, що такий напис та підпис під ним вчинявся не третіми особами, а також значно пізніше, ніж 23 листопада 2017 року.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, а саме судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що передбачено пунктами 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України (суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 23 квітня 2013 року ОСОБА_2 під розписку взяла в борг у  ОСОБА_1 50 000,00  дол. США, терміном на два роки по 23 квітня 2015 року. 
23 листопада 2017 року за взаємною згодою сторін термін виконання зобов`язання за вказаною розпискою було продовжено до 23 квітня 2019 року.
На звороті копії розписки від 23 квітня 2013 року ОСОБА_2 зроблено записи про повернення боргу на загальну суму 2 700,00 дол. США та залишок боргу - 47 300,00 дол. США. Вказану обставину підтвердили представник позивача та свідок ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 8782 від 07 грудня 2021 року: 
1. Підпис в оригіналі розписки від 23 квітня 2013 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доданою позивачем до позовної заяви, під написом: «За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019» ? виконаний ОСОБА_2 ;
2. Відповісти на питання № 2 ухвали суду від 25 серпня 2021 року: «Коли було вчинено підпис від імені ОСОБА_2 у оригіналі розписки від 23 лютого 2013 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доданої позивачем до позовної заяви, під написом «За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019 року»?» ? не виявилося можливим у зв`язку з тим, що на даний час у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз відсутня необхідна прикладна база та спеціальне обладнання;
3. Напис в оригіналі розписки від 23 квітня 2013 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доданої позивачем до позовної заяви: «Розписка. Я ОСОБА_2 , беру в борг у ОСОБА_1 позику в сумі 50000$ тис. у.о. терміном на два роки (з 23.04.13 по 23.04.14 року) під заставу квартири за адресою АДРЕСА_1 , в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 23.04.13» і підпис під ним виконані ОСОБА_2 ;
4. Напис в оригіналі розписки від 23 квітня 2013 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доданої позивачем до позовної заяви, наступного змісту: «За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019р. 23.11.2017» і підпис під ним виконані ОСОБА_2 .
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21).
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (див., зокрема постанову Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16).
У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
У справі, що переглядається:
            суди встановили, що 23 квітня 2014 року ОСОБА_2 власноруч написала розписку, відповідно до умов якої вона отримала у борг від ОСОБА_1 позику в сумі 50 000,00 дол. США терміном на два роки (з 23 квітня 2013 року по 23 квітня 2015 року) в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Факт написання вказаної частини розписки ОСОБА_2 не заперечує; 23 листопада 2017 року за взаємною згодою сторін термін виконання зобов`язання за вказаною розпискою було продовжено до 23 квітня 2019 року, ОСОБА_2 заперечувала, що вказану частину розписку була складено нею;
             ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2021 року за клопотанням обох сторін призначена почеркознавча експертиза; відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 8782 від 07 грудня 2021 року: підпис в оригіналі розписки від 23 квітня 2013 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доданої позивачем до позовної заяви, під написом: «За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019» виконаний ОСОБА_2 ; напис в оригіналі розписки від 23 квітня 2013 року наступного змісту: «За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019р. 23.11.2017» і підпис під ним ? виконані ОСОБА_2 .
За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує факт передачі позивачем грошових коштів у розмірі 50 000,00 дол. США ОСОБА_2 , що не заперечується останньою. При цьому факт власноручного написання другої частини тексту розписки, за змістом якої сторони 23 листопада 2017 року за взаємною згодою погодили продовження терміну виконання зобов`язання за вказаною розпискою до 23 квітня 2019 року, також підтверджується вказаним висновком експерта, який оцінено судами в сукупності з іншими доказами у справі, тоді як відповідач належних і допустимих доказів, які б спростовували такі обставини, суду не надала.
Щодо вирішення клопотань про призначення повторної та додаткової експертизи
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року). 
Відповідно до частини першої стаття 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Статтею 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше. Додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи (див. постанову Верховного Суду у складі  колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 201/15019/14-ц).
Процесуальним законом передбачено дві підстави для призначення судом повторної експертизи, а саме: у випадку, якщо висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 686/15304/14).
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
16 травня 2022 року представник ОСОБА_2 подав до суду клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи. Клопотання мотивовано тим, що висновок експерта не містить відповіді на суттєве питання про те, коли було вчинено підпис  від імені ОСОБА_2 під написом про продовження терміну виконання зобов`язань за розпискою, висновок є не обґрунтованим, не містить відомостей про дії щодо здійснення експертного дослідження, містить обставити, які свідчать про необ`єктивність та неповноту експертизи (т.2, а. с. 46-50);
ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 травня 2022 року у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки заявлене клопотання про призначення повторної експертизи не містить підстав для її призначення. Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Твердження представника відповідача в клопотанні про те, що висновок експерта є необґрунтованим, не містить відомостей про дії щодо здійснення експертного дослідження, містить обставити, які свідчать про необ`єктивність та неповноту експертизи, є голослівними, не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 8782 від 07 грудня 2021 року відповісти на питання № 2 ухвали суду від 25 серпня 2021 року не виявилося можливим у зв`язку з тим, що на даний час у Львівському науково-дослідному Інституті судових експертиз відсутня необхідна прикладна база та спеціальне обладнання. Натомість, у клопотанні про проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи представник відповідача, поставивши аналогічні питання, на одне з яких екcпертом дана відповідь, просить проведення повторної експертизи доручити експертам Львівського науково дослідного Інституту судових експертиз. Призначення повторної експертизи є недоцільним та призведе до безпідставного затягування розгляду справи;
аналіз змісту вказаної ухвали суду свідчить, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України; 
08 червня 2022 року представник відповідача подав клопотання про призначення додаткової експертизи з посиланням, зокрема на те, що висновок експерта від 07 грудня 2021 року є неповним (т. 2, а. с. 66-70); 
ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2022 року клопотання відповідача про призначення додаткової почеркознавчої експертизи задоволено та призначено додаткову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: Чи виконаний підпис в оригіналі розписки від 23 квітня 2013 року під написом «За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019 року» ОСОБА_2 чи іншою особою?; Коли було вчинено підпис від імені ОСОБА_2 у оригіналі розписки від 23 квітня 2013 року, під написом «За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов`язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019 року»?. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз;
13 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів № 22811/22-34/2812/22813/22-32 та рахунок №1878 від 07 вересня 2022 року. У клопотанні та листі зазначено, що у разі незадоволення клопотання експертів у строк 45 календарних днів, ухвалу суду буде залишено без виконання (т. 2, а. с.98-99). Вказане клопотання ОСОБА_2 отримала 19 вересня 2022 року (т.2, а. с.100);
ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2022 року поновлено провадження у справі, зазначено, що клопотання експерта у відповідний строк виконано не було;
доводи касаційної скарги про те, що суд не надав відповідачу можливості надати пояснення щодо причин неможливості вчасно сплатити вартість за проведення додаткової експертизи та клопотати про відстрочення/розстрочення її вартості, так як вона перебувала на лікуванні, не заслуговують на увагу, оскільки вона була обізнана про покладення на неї обов`язку зі сплати за її проведення відповідно до ухвали суду першої інстанції. При цьому у період з 19 вересня 2022 року (дата отримання клопотання експерта) та по 31 жовтня 2022 року (поновлення провадження у справі) ОСОБА_2 жодних заяв про неможливість сплати вартості експертизи, а також надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, не подавала.
Колегія суддів Верховного Суду відхиляє доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд протокольною ухвалою безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, оскільки згідно з частинами першою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Крім того, таке клопотання відповідачем було подано лише 27 квітня 2023 року, тобто в день судового засідання,в апеляційній скарзі та на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду не заявлялось.
Тому в апеляційного суду були відсутні підстави для його задоволення. 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                 Є. В. Краснощоков 

І. О. Дундар 

П. І. Пархоменко