ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2025 року                                  
м. Харків
справа № 646/9214/23
провадження № 22-ц/818/343/25 
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії –Пилипчук Н.П., Кружиліної О.А.,
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач –   ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Клімова С.В., -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом, після уточнення якого від 19.01.2024 просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 28.05.2010 року у розмірі 68394,45 грн станом на 18.07.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку чим підписала Заяву № б/н від 28.05.2010. При підписані анкети - заяви відповідачка підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення. Отже, між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 55 000,00. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідачка при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою позивача. Також договір було пере підписано 28.11.2011 року та 20.05.2021 року. Свої зобов`язання за Договором позивач виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідачка взяті зобов`язання за Договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 18.07.2023 року утворилась заборгованість за договором у розмірі 68 394,45 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 55 942,81 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 12 451,64 грн.
Рішенням Червонозаводського районного суду Харківської області від 30 липня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором кредиту № б/н від 28.05.2010 року станом на 18.07.2023  у розмірі 68 394,45 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 55 942,81 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 12 451,64 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження існування між сторонами договірних правовідносин, що регулюються нормами ст.ст. 1048-1054 ЦК України та невиконання відповідачкою умов договору щодо повернення позичених кредитних коштів, у результаті чого у неї станом на 18.07.2023 рік утворилась заборгованість у розмірі 68 394,45 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 55 942,81 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 12 451,64 грн.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 12451, 64 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Просить покласти на позивача судові витрати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі, не дав належну оцінку змісту анкети – заяви від 28 листопада 2011 року та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 12451,64 грн. Обов`язок по сплаті відсотків за користування кредитом у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 28 листопада 2011 року не передбачений. Умови та правила надання банківських послуг на які посилається позивач відповідач не підписувала та їх не визнає. При цьому апелянт посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку чим підписала Заяву № б/н від 28.05.2010.
В заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з довідкою наданою АТ КБ «ПриватБанк», зазначено, що між АТ КБ « Приват Банк» та  ОСОБА_1 , був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано декілька кредитних карток, останню за № НОМЕР_1 було відкрито 25.07.2019 термін дії до 03/23.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк»  ОСОБА_1  старт карткового рахунку відбувся 28.05.2010 року, в подальшому неодноразово відбувалася зміна кредитного ліміту та останній раз 18.12.2020 було збільшено кредитний ліміт до 55 000,00 грн.
Крім того, 20.05.2021 відповідач підписала паспорт споживчого кредиту. Підписавши вказаний паспорт відповідачка підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредиту і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена (а.с.39 - 42).
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач відповідно до ст. 634 ЦК України підписанням анкети-заяви у повному обсязі приєднується до Умов і Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою www.privatbank.ua, та які разом тарифами становлять договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.
Позивач на підтвердження укладення договору надав до суду також розрахунок заборгованості за договором, Паспорт споживчого кредиту, Умови та правил надання банківських послуг в Приватбанку підписаний позичальником, при цьому у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» відсутній підпис позичальника.
З виписки за договором за період з 08.07.2010 по 01.01.2023 встановлено, що відповідачка є активним користувачем банківських послуг, про що свідчать транзакції зі зняття готівки у банкоматі, оплати послуг в торгівельній мережі, здійснення оплат в рахунок погашення кредиту тощо, тобто остання фактично отримала кредитну картку, за допомогою якої скористалась наданими банком грошовими коштами в межах кредитного ліміту, та неодноразово порушувала вищевказані умови договору, не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування процентів за користування кредитом.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою позивача.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від № б/н від 28.05.2010 позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами.
З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту, належним чином не виконала, у результаті чого заборгованість за даним договором кредиту станом на 18.07.2023 рік склала 68 394,45 грн, а саме: заборгованість за кредитом – 55 942,81 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 12 451,64 грн.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 28.05.2010 процентна ставка не зазначена.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.05.2010, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.uaяк невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Паспорт споживчого кредиту суд не може прийняти до уваги, як достатній, належний та допустимий доказ, виходячи з того, що він має виключно інформаційний характер, що прямо випливає з його змісту.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Обґрунтовуючи свої вимоги банк також посилався на паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування та який підписаний відповідачем ОСОБА_1 20.05.2021 року 
Зі змісту паспорту слідує (розділ 7), що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено інформацію щодо орієнтованої реальної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача.
Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у ЗУ «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)).
З огляду на ці приписи, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоб відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі.
Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка отримана відповідачем через значний строк (20.05.2021) після підписання договору про отримання кредиту, дана інформація не може бути взята судом до уваги, як доказ підтвердження узгодження між сторонами у справі запропонованих відповідачу ОСОБА_1 умов кредитування про сплату відсотків згідно кредитного договору від 28.05.2010 року.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані йому умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідач ознайомлений з відсотками, які йому можуть бути нараховані.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Як вбачається з наданих банком доказів, анкета-заява містить лише підпис відповідача. Водночас, анкета-заява не містить визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.
Надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог з матеріалів справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та комісії саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг на які посилався позивач та наданий ним Паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, суд першої інстанції зробив помилковий судом висновок про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом 
З огляду на зазначене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 12 451,64 грн - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За результатами перегляду справи в апеляційному суді, апеляційна скарга задоволена, за подання позовної заяви з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2195,24 грн, за подання апеляційної скарги стягненню підлягає судовий збір у сумі 1867,74 грн.  Керуючись положеннями ч.10 ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 816,26 грн.
Оскільки ОСОБА_1 було надмірно сплачено судовий збір у сумі 2158,26 грн, тому судова колегія вважає за необхідне його повернути.
Керуючись ст. 141, 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Червонозаводського районного суду Харківської області від 30 липня 2024 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за відсотками за договором кредиту № б/н від 28.05.2010 року станом на 18.07.2023 в розмірі 12 451,64 грн - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в цій частині відмовити. 
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 816,26 грн. 
Повернути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) надмірно сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 2158,26 грн згідно з оригіналом квитанції про сплату судового збору № 46493275 від 27 серпня 2024 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.
Головуючий                                                                 О.Ю.Тичкова

Судді                                                                         Н.П.Пилипчук

               О.А.Кружиліна