ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 679/924/24
Провадження № 22-ц/820/262/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Чебан О.М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року (суддя Стасюк Р.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Нетішинської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,
в с т а н о в и в :
У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 третя особа - виконавчий комітет Нетішинської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.08.2010 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з позивачкою, відповідач не бере участі у вихованні їх спільної дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям та навчанням, не виходить із нею на зв`язок.
27 січня 2011 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 в якому у них народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка є безробітною, її чоловік ОСОБА_4 матеріально забезпечує їх сім`ю, в тому числі і дочку ОСОБА_3 . Натомість ОСОБА_2 належним чином свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 не виконує та має заборгованість в розмірі 19028,20 грн. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позбавлення його батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 відповідатиме інтересам дитини.
Крім того, вважає, що розмір аліментів які стягуються з відповідача на утримання дочки за рішенням суду у розмірі 330 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно підлягає збільшенню, оскільки не здатен забезпечити повноцінне її існування та гармонійний розвиток, зважаючи на рівень інфляції, підняття цін на продукти харчування та послуги.
Із урахуванням уточненої позовної заяви, ОСОБА_1 просила суд: змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2010 року у справі №2-1291/2010, що стягуються на користь ОСОБА_1 , із ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 330 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на 5000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів визначений рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2010 року у справі №2-1291/2010 та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і покладено на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням ним батьківських обов`язків стосовно дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 727 грн. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір аліментів на утримання дитини в сумі 3000 грн., відповідає вимогам закону, є справедливим, наближеним до мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину (3196 грн.) та відповідає інтересам та потребам дитини, не є надміру обтяжливим для відповідача. 
Щодо позбавлення батьківських прав то суд рішення мотивував тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, а позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом впливу. Судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, а сам факт, що неповнолітня ОСОБА_3 впродовж тривалого часу проживає разом із матір`ю та вітчимом та не бачиться із відповідачем не є таким доказом. За таких обставин, суд дійшов висновку щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки. При цьому суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ньому відсутні об`єктивні дані про те, що позбавлення батька батьківських прав відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини та що такі заходи призведуть до безумовного покращення життя дитини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу і позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем належними доказами доведено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого обов`язку щодо виховання доньки та здобуття нею загальної середньої освіти. Показами свідків доведено ту обставину, що відповідач жодного інтересу до дитини за все її життя не виявляв, донька не бачила відповідача жодного разу, в той час як ОСОБА_4 займається вихованням дитини та ставиться до ОСОБА_3 як рідний батько. Крім того, сама неповнолітня дитини ОСОБА_3 не бажає мати стосунки з ОСОБА_2 , якого вона жодного разу не бачила та який є повністю чужим для неї. На думку апелянта, примус дитини до спілкування із віддаленим від неї чоловіком може мати серйозні психологічні наслідки для неї. Обставини справи свідчать, що в найкращих інтересах дитини буде позбавити її біологічного батька батьківських прав. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції правильним, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків, викладених у ньому, обставинам справи. Відповідач зазначив, що бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Нетішинського міського суду від 07.11.2024 року - без змін. 
В судове засідання учасники по справі не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника апелянтки ОСОБА_1 адвоката Нікітюка П.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про збільшення розміру аліментів сторонами не оскаржується, а отже апеляційним судом в цій частині не переглядається.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Коськівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області, серія НОМЕР_1 .
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.08.2010 року, що набрало законної сили 10.09.2010 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.05.2010 року, що набрало законної сили 28.05.2010 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.12.2010 року, що набрало законної сили 13.12.2010 року, зменшено розмір аліментів утриманих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.05.2010 року, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти, встановивши їх у розмірі 330 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.
27 січня 2011 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 27.01.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 .
Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою та проживає по АДРЕСА_1 , де також зареєстрована позивачка, її теперішній чоловік ОСОБА_4 та їх спільні малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади, актом обстеження умов проживання від 17.05.2024 року.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного державним виконавцем Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального УМЮ (м.Київ), станом на 03.06.2024 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складала 19032,20 грн. 
Станом на 14.08.2024 у ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою начальника Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального УМЮ (м.Київ).
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснювала, що є класним керівником неповнолітньої ОСОБА_3 . За період з 2019 по 2024 рік відповідач участі у вихованні дитини не брав, навчанням доньки не цікавився. Батьківські обов`язки щодо дитини фактично виконував чоловік позивачки ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_11 надала суду пояснення, що проживає по сусідству із сім`єю ОСОБА_4 близько восьми років. ОСОБА_4 ставиться до дочки позивачки ОСОБА_3 як рідний батько, відповідача вона жодного разу не бачила.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснювала, що є хрещеною матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 . Відповідач участі у вихованні дочки не бере з трьох місяців. Обряд хрещення дитини відбувався коли їй виповнилося три місяці, відповідач під час обряду присутній не був.
Судом заслухано думку неповнолітньої ОСОБА_3 , яка пояснила, що їй відомо про те, що відповідач ОСОБА_2 є її біологічним батьком, однак бажання спілкуватися з ним вона не має.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав батька - ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач не спілкується із донькою, не бере участі у її вихованні, не сплачує належним чином аліменти на її утримання, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність достатньо обґрунтованих підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що зважаючи на заперечення батьком щодо позбавлення його батьківських прав, сплати заборгованості по аліментах, висловлювання наміру на відновлення спілкування з донькою, доказів щодо обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав позивачем не було надано. 
Не було надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції. 
Аналізуючи наданий виконавчим комітетом Нетішинської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 апеляційний суд також не може з ним погодитись, оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.
Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Як вбачається із матеріалів справи, державні органи взагалі не розглядали інші менш радикальні заходи, передбачені законодавством (соціальний супровід, попередження про недопущення неналежного ставлення до виконання батьківських обов`язків тощо) з метою змінити поведінку ОСОБА_2 по відношенню до його доньки ОСОБА_3 .
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що із урахуванням якнайкращих інтересів дітей, позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 не підлягає задоволенню. Однак, ОСОБА_2 судом першої інстанції правильно попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і покладено на Орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. У свою чергу у цій справі, з урахуванням доказів, які є в матеріалах справи, в найкращих інтересах дитини зберегти зв`язок між батьком та дитиною, не позбавляючи відповідач батьківських прав щодо ОСОБА_3 . 
Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Судді:                                                                                Т.О. Янчук

                                                                                       Л.М. Грох

               О.І. Ярмолюк