Номер провадження: 33/813/396/25
Справа № 498/1971/23 
Головуючий у першій інстанції Буран В. М. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Тьосової Я.В., 
захисника – Скрипник Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 29.07.2024 року, якою: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовий НОМЕР_1 «матрос», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір 605,60 грн. 
Згідно з оскарженою постановою, 25.11.2023 року, о 20:40 год., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_2 , в с.Алтестове, 25 км, а/д «Одеса-Київ» Одеського району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. 
Не погоджуючись із постановою суду, захисник Скрипник Д.О. через відділення «Укрпошти» 21.08.2024 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просила її скасувати та закрити провадження по справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу в діях ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, захисник подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду. 
12.09.2024 року матеріали справи надійшли до Одеського апеляційного суду (а.с.82).
Автоматизованим розподілом судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 12.09.2024 року справу передано для розгляду судді Лозко Ю.П. (а.с.83).
25.09.2024 року постановою Одеського апеляційного суду відмовлено захиснику Скрипник Д.О. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду від 29.07.2024 року, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
Мотивуючи прийняте рішення, апеляційний суд послався на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду закінчився 08.08.2024 року, та судом не встановлено підстав для поновлення захиснику строку, оскільки захисник Скрипник Д.О. була присутньою під час проголошення місцевим судом прийнятого рішення по справі, отже була обізнана із результатами розгляду справи, перебіг строку на апеляційне оскарження постанови суду розпочинається саме з моменту її проголошення, а не з моменту отримання повного тексту оскарженої постанови (а.с.85-86). 
30.09.2024 року копію вказаної постанови апеляційного суду від 25.09.2024 року направлено на електронну адресу захисника (а.п.87).
Цього ж дня, матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 спрямовано до Біляївського районного суду Одеської області (а.с.88).
10.10.2024 року захисник Скрипник Д.О. через відділення «Укрпошти» повторно подала апеляційну скаргу на постанову місцевого суду від 29.07.2024 року, із аналогічними апеляційними вимогами, а також із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
07.11.2024 року матеріали апеляційного провадження надійшли до апеляційного суду та автоматизованим розподілом судової справи між суддями Одеського апеляційного суду справу передано для розгляду судді Назаровій М.В. (а.с.112, 113).
20.11.2024 року постановою Одеського апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисника Скрипник Д.О., подане в інтересах ОСОБА_1 , на постанову від 29.07.2024 року та повернуто апеляційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.
Мотивуючи прийняте рішення, апеляційний суд послався на те, що апеляційна скарга захисника Скрипник Д.О., яка подана вдруге, з тих же підстав, яким апеляційним судом вже була дана оцінка, як і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, тому повторному розгляду не підлягає (а.с. 119-120). 
Копію вказаної постанови надіслано до електронного кабінету захисника Скрипник Д.О. 28.11.2024 року. 
02.12.2024 року матеріали апеляційного розгляду спрямовано до місцевого суду.
19.12.2024 року через відділення «Укрпошти» особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 особисто подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати та закрити щодо нього провадження по справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує, що місцевий суд безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не врахував відсутність події та складу адміністративного правопорушення; не врахував, що поліцейський без будь яких пояснень пропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що судом не надано оцінки незаконності зупинки його автомобіля та не враховано порушень поліцейськими вимог відносно належного відео фіксування.
Також Андрусенко Д.О. подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що в судовому засіданні місцевого суду 29.07.2024 року приймав участь його захисник, за результатами якого було винесено оскаржену постанову, та проголошено лише вступну та резолютивну її частину. ОСОБА_1 вказує, що хоч вони із захисником і були обізнані про результати розгляду, однак їм не були відомі мотиви прийнятого рішення, про які дізналися лише 12.08.2024 року після ознайомлення із повним текстом постанови суду, після чого захисником було невідкладно подано апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Однак, постановами Одеського апеляційного суду від 25.09.2024 року та 20.11.2024 року вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження враховані не були та в поновленні строку на апеляційне оскарження його захиснику було відмовлено, та апеляційні скарги повернуто. У зв`язку із чим він самостійно подав апеляційну скаргу. 
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав. 
Захисник Скрипник Д.О. повідомила суду, що ОСОБА_1 обізнаний про розгляд справи, однак не має можливості з`явитися у судове засідання, тому вважала можливим здійснити розгляд без його участі. 
Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційним судом встановлено таке.
Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
29.07.2024 року місцевим судом було винесено оскаржену постанову.
Розгляд справи в місцевому суді було проведено за участю захисника Скрипник Д.О. із оголошенням вступної та резолютивної частини постанови.
09.08.2024 року судом виготовлений повний текст постанови. 
Матеріали справи не містять відомостей про направлення судом копії постанови ОСОБА_1 чи його захиснику Скрипник Д.О. 
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що з повним текстом постанови та мотивами прийнятого рішення він ознайомився лише 12.08.2024 року. Матеріали справи на спростування вказаної інформації доказів не містять. 
З урахуванням встановлених обставин, зокрема факту не отримання ОСОБА_1 копії постанови в межах строку апеляційного оскарження, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  право на доступ до правосуддя. 
Щодо доводів про незаконність та необґрунтованість постанови місцевого суду, апеляційним судом встановлено таке. 
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно з протоколом серії ААД470664 від 25.11.2023 року, водій ОСОБА_1 25.11.2023 року, о 20:40 год., керував транспортним засобом «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_2 , в с. Алтестове, 25 км, а/д «Одеса-Київ» Одеського району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. 
Протокол ОСОБА_1 підписав без зауважень.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД470664 від 25.11.2023 року; а також диском з відеозаписами обставин події.
Апеляційний суд вважає, що зібрані по справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД470664 від 25.11.2023 року долучені відеозаписи БК15.
Із переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 25.11.2023 року в с. Алтестове, 25 км, а/д «Одеса-Київ» Одеського району Одеської області. 
Зокрема, на відеозаписі з реєстратору автомобіля працівників поліції зафіксовано рух автомобіля «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_2 , та його зупинка.
На відеозаписі нагрудної камери працівника поліції зафіксовано, що за кермом вказаного автомобіля перебуває ОСОБА_1 , який повідомив працівникам поліції, що вживав «Рево», та у зв`язку із виявленням у останнього ознак алкогольного сп?яніння, працівниками поліції запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер», на що він відмовився. 
При цьому, працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, яка передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Тобто працівниками поліції повідомлено ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння. 
Окрім цього, з відеозаписів також вбачається, що ОСОБА_1 пропонував на місці події працівникам поліції залагодження ситуації, щоб не позбавляти його права керування транспортними засобами, однак ці дії були припинені працівниками поліції та відносно водія складено протокол. 
Апеляційний суд звертає увагу, що однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимим. 
Апеляційний суд наголошує, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти огляд. Враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився, в діях останнього міститься склад адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На відеозаписах зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, а також його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
При цьому, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час складання протоколу апеляційним судом не встановлено.
Зі змісту апеляційної скарги  ОСОБА_1  вбачається, що останній фактично не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано саме його за подій, які відбувались 25.11.2023 року, зокрема його спілкування з працівниками патрульної поліції.
Суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ,  з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим. 
При цьому, суд наголошує, що в даній конкретній ситуації, посилання апелянта на недотримання принципу безперервності відео фіксації, жодним чином не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин у даній справі та доведеності поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність  відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи. 
З урахуванням викладеного, доводи апелянта стосовно неналежності та недопустимості відеозаписів, апеляційний суд визнає безпідставними. 
Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 підтверджує, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, з посилання на нерозуміння ситуації з його боку та необізнаність наслідків такої його відмови. 
Однак, апеляційний суд критично відноситься щодо доводів про нерозуміння ним ситуації, оскільки він як водій транспортного засобу має зобов`язання дотримуватись Правил дорожнього руху України, в тому числі п.2.5 ПДР, якими передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп?яніння. 
Також необґрунтованими є доводи апелянта про необізнаність його із наслідками його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, оскільки вказане спростовується відеозаписами обставин події, якими зафіксовано повідомлення працівником поліції  ОСОБА_1  наслідків такої його відмови, а саме складення протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, за яким передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.     
Доводи апелянта про незаконність постанови з посиланням на те, що він не був зобов`язаний виконувати вимогу працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, оскільки працівники поліції не мали підстав для зупинки його транспортного засобу, апеляційний суд визнає декларативними, оскільки вони не спростовують доведеності факту порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України. При цьому, ОСОБА_1 не оскаржував дій поліцейських, про що захисник повідомив апеляційному суду. 
Доводи апелянта стосовно того, що працівник поліції намагався змусити його не ставити свій підпис в протоколі, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються відеозаписом обставин події.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.
Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1  та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження. 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.07.2024 року, якою ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду     Р.І. Котелевський