П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/8117/23-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Брезіна Тетяна Миколаївна 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
02 січня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом в якому просив:
- стягнути з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, завданої пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та другим реченням абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019, які визнанні неконституційними рішеннями Конституційного Суду України №60р/2020 від 26.03.2020р. та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023, за період з 01.07.2015 по 13.09.2023 у сумі - 5060574.07 гривень.;
- визнати протиправною бездіяльність Чернівецької обласної прокуратури, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати з 14.09.2023 по 16.11.2023 в порядку та в розмірах визначених ст.81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014.
- зобов`язати Чернівецьку обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 14.09.2023 по 16.11.2023, із врахуванням положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 та виплатити різницю між належною до сплати та фактично отриманою заробітною платою.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 05.07.2024 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Чернівецької обласної прокуратури яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати з 14.09.2023 по 16.11.2023 в порядку та в розмірах визначених ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014.
Зобов`язав Чернівецьку обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 14.09.2023 р. по 16.11.2023р., із врахуванням положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 та виплатити різницю між належною до сплати та фактично отриманою заробітною платою. В решті позову відмовив.
Судове рішення мотивоване тим, що у період з 14.09.2023 по 16.11.2023 позивачу нараховувався і виплачувався лише посадовий оклад без премій та надбавок, а тому заробітна плата позивачу у період з 14.09.2023 по 16.11.2023 розрахована не у відповідності до положень ст. 81 Закону №1697-VII та без урахування рішення Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року №8-р(II)/023. Звертає увагу, що позовні вимоги про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 по 13.09.2023 фактично спрямовані на перегляд (зміну) правової позиції суду у спорі (справа №600/780/21-а), щодо якого постановлене остаточне судове рішення, а ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 вересня 2023 року №8-р(II)/023 має значення для вирішення наступних (майбутніх) справ, тобто тих, які виникли з 13.09.2023 року.
У зв`язку із зазначеним суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 по 13.09.2023.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що суд першої інстанції не вірно визначив характер спірних правовідносин та застосував не ту норму матеріального права, яка не підлягала застосуванню у даній справі. Зокрема, по даній справі мав застосувати ч.3 ст.152 Конституції України та ст.1175 Цивільного кодексу України.
Вважає, що факт завдання позивачу шкоди внаслідок норм Закону, які визнанні неконституційним, підтверджується рішеннями Конституційного Суду України №60р/2020 від 26.03.2020 та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023 і не потребує доказуванню та визнанню незаконними дій, рішень чи бездіяльності відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що позовні вимоги про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 по 13.09.2023 фактично спрямовані на перегляд (зміну) правової позиції суду у спорі (справа №600/780/21-а), щодо якого постановлене остаточне судове рішення, а ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 вересня 2023 року №8-р(II)/023 має значення для вирішення наступних (майбутніх) справ, тобто тих, які виникли з 13.09.2023.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 19.08.1999 по 15.11.2023 працював в органах прокуратури на різних посадах та зокрема у період з 22.11.2012 по 15.11.2023 працював у Чернівецькій обласній прокуратурі, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 . (а.с. 10-14).
Також судом встановлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_2 . (а.с. 15).
Матеріали справи містять інформацію Чернівецької обласної прокуратури за період роботи позивача з 01.07.2015 по 16.11.2023 та розрахункові листи нарахованої заробітної плати за 2015-2023 роки. (а.с. 16-20, 43-51).
Позивач оскаржував бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплату йому заробітної плати з 01.07.2015 у порядку та розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (адміністративна справа №600/780/21-а), однак 01.12.2022 Верховний Суд прийняв постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 52-86).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції в частині заявлених позовних вимог щодо стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, завданої пунктом 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та другим реченням абзацу третього пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-ІХ від 19.09.2019, які визнанні неконституційними рішеннями Конституційного Суду України №60р/2020 від 26.03.2020 та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023, за період з 01.07.2015 по 13.09.2023 у сумі 5060574,07 грн., колегія суддів враховує наступне.
Так, приписами сатті 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена   Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому   законом   порядку.
Зі змісту статті 152 Конституції України слідує, що Конституційний Суд України може самостійно визначати строк втрати чинності актом (його окремими положеннями).
Відповідно до частини 1 статті 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII Конституційний Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року № 8-р(II)/2023 не сформульовано юридичної позиції стосовно правових наслідків визнання неконституційним положення другого речення абзацу третього пункту 3 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113-IX.
Рішення не містить будь-якого іншого визначеного Судом порядку його виконання.
За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року № 8-р(II)/2023 не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.
З вказаних підстав колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо помилковості доводів позивача щодо застосування висновків Конституційного Суду України у рішенні від 13.09.2023 у справі № 8-р(ІІ)/2023 до правовідносин, що існували до 13.09.2023.
Разом з тим, прийняття Конституційним Судом України рішень №60р/2020 від 26.03.2020 та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023 не призводить до безспірного факту визнання протиправності рішень, дій або бездіяльності відповідача без самостійного оскарження їх у судовому порядку.
При цьому встановлено, що позивач вже оскаржував бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплату йому заробітної плати з 01.07.2015 у порядку та розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (адміністративна справа №600/780/21-а). З вказаного приводу 01.12.2022 Верховний Суд надав оцінку та зробив висновку з приводу спірних правовідносин, на підставі яких прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Крім того, 22.11.2023 Верховний Суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про перегляд постанови від 01.12.2023 по справі №600/780/21-а та зазначив, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення суду першої інстанції положення норми були чинними та підлягали застосуванню.   
Також, Верховний Суд наголосив увагу позивача, що друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 13 вересня 2023 року №8-р(II)/2023 і має значення для вирішення наступних (майбутніх) справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду у спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.     
Як вірно зазначено судом першої інстанції,  позовні вимоги про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 по 13.09.2023 фактично спрямовані на перегляд (зміну) правової позиції суду у спорі (справа №600/780/21-а), щодо якого постановлене остаточне судове рішення, а ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 вересня 2023 року №8-р(II)/023 має значення для вирішення наступних (майбутніх) справ, тобто тих, які виникли з 13.09.2023.
Доводи апеляційної скарги із посиланням на ч.3 ст.152 Конституції України без врахування попередніх частин Основного Закону України є помилковим тлумаченням позивачем чинного законодавства.
У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 по 13.09.2023.
За приписами частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.