ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" лютого 2025 р.           Справа№ 910/18914/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Руденко  М.А. 
 
секретар судового засідання Медведєва К.І.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 
у справі № 910/18914/20 (суддя Алєєва І.В.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про стягнення 29 838 517,78 грн

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») про стягнення 29 838 517,78 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання послуг з транспортування теплової енергії від 01.06.2017 № 5 (далі - договір від 01.06.2017) щодо оплати вартості таких послуг за період травень 2020 року - вересень 2020 року.
Справа господарськими судами розглядалася неодноразово.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021, в позові відмовлено за необґрунтованістю. 
Зокрема, суди виходили із того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження внесення змін до спірного договору в частині зміни тарифу на транспортування теплової енергії; відповідач у своїй діяльності у сфері теплопостачання зобов`язаний виконувати імперативні рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), відтак правові підстави для застосування до нього тарифів, визначених у підзаконному нормативному акті виконавчого органу місцевого самоврядування, відсутні; відповідач є теплогенеруючою організацією (виробляє теплову енергію) та теплопостачальною організацією (постачає теплову енергію споживачам), а позивач є теплотранспортуючою організацією; відповідач не є споживачем у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про теплопостачання», тому відсутні підстави для застосування інших тарифів, аніж ті, що визначені в укладеному  між ними договорі.
Постановою Верховного Суду від 01.11.2022 вказані судові рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд, зокрема, вказав на необхідності встановлення обов`язковості тарифів, затверджених органом місцевого самоврядування (Київської міської ради), з урахуванням законодавства, яким здійснюється державне регулювання таких тарифів та порядок їх застосування, тож судам необхідно дослідити питання застосування відповідного тарифу на транспортування теплової енергії, тепловими мережами, які перебувають у господарському віданні позивача і встановити, який тариф підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. 
За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про належне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором. Суд виходив із того, що державному регулюванню підлягають тарифи на теплову енергію та комунальну послугу з постачання теплової енергії (кінцевий тариф), у той час як тариф за транспортування теплової енергії окремо не застосовується, оскільки тариф на транспортування є складовою тарифу на теплову енергію і оплачується споживачами у складі відповідної комунальної послуги; джерелом фінансування здійснюваного позивачем у спірний період транспортування теплової енергії для відповідача є кінцевий тариф на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для споживачів; до відповідача не підлягають застосуванню тарифи на транспортування позивачем теплової енергії, встановлені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.04.202 № 636, зареєстрованим в Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції 29.04.2020 № 81/84 (далі - Розпорядження № 636), оскільки такі тарифи застосовуються до споживачів позивача, які входять до його зони постачання.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 заяву ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з КП «Київтеплоенерго» на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 184 000,00 грн як обґрунтовані та доведені.
Не погоджуючись із висновками та мотивами, якими керувався суд першої інстанції при прийнятті рішення, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» двічі подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційні скарги, в яких просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також скаржником було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
За доводами скаржника, суд першої проігнорував правові висновки в аналогічних правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 910/16781/21, а також правові висновки в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 917/2094/17, від15.07.2019 у справі №917/743/18, від 15.10.2019 у справі № 917/1324/18, від 28.11.2019 у справі № 917/35/19, від 21.01.2020 у справі № 925/1391/18, та універсальних правових висновків Верховного Суду, зазначених у апеляційній скарзі; висновків і вказівок, наданих у постанові Верховного Суду від 01.11.2022 у даній справі № 910/18914/20;
Також Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не погодилось із прийнятим судом першої інстанції додатковим рішенням та 21.08.2023 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити в повному обсязі. В іншому ж випадку - зменшити розмір витрат ТОВ «Євро-Реконструкція» на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з новим розглядом справи № 910/18914/20 у Господарському суді міста Києва, які підлягають розподілу між сторонами, до 1000,00 грн.
Скаржник вважав, що суд першої інстанції додатковим рішенням поклав на позивача витрати відповідача на професійну правничу допомогу у заявленому обсязі - у розмірі 184 000,00 грн, натомість у поданому суду клопотанні про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, позивач звертав увагу на необґрунтованості вказаного відповідачем розміру витрат, не співмірність таких вимог та явну завищеність.
24.08.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго», а рішення Господарського суду м. Києві від 03.07.2023 у справі № 910/18914/20 залишити без змін.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до відсутності підстав для визначення відповідача у якості «споживача послуг» у розумінні чинного законодавства України та застосування до нього тарифів, визначених Розпорядженнях Київської міської державної адміністрації від 22.12.2018 № 2340 та від 23.04.2020 № 636.
15.09.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення, в якому відповідач просив суд  відмовити в задоволенні апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго» на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 24.07.2023 у справі № 910/18914/20.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу на оскаржуване додаткове рішення суду зводяться до того, що твердження апеляційної скарги є суб`єктивною оцінкою сторони відповідності таких витрат,  а заявлені витрати відповідають критерію реальності та розумності їхньої вартості, фактичності та неминучості надання та відносяться до видів правничої допомоги, передбаченої Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Договором.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 залишено без змін із тих самих підстав. Водночас додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 скасовано частково, викладено резолютивну частину додаткового рішення в редакції, згідно з якою заяву ТОВ «Євро-Реконструкція» про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з КП «Київтеплоенерго» на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» 90     000,00 грн витрат на правничу (правову) допомогу. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у наведеному випадку сума витрат на правничу (правову) допомогу, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача як доведена та обґрунтована становить 90  000,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 15.10.2024 касаційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 у справі № 910/18914/20 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд, зокрема, вказав, що під час нового розгляду справи суд має достеменно дослідити умови та порядок застосування у спірний період тарифів на транспортування теплової енергії, затверджених уповноваженим органом, виходячи з  умов укладеного між сторонами договору, положень нормативно-правих актів цивільного законодавства, якими урегульовано умови та порядок встановлення чи зміни тарифів, зважаючи на унормований чинним законодавством принцип державного регулювання тарифів на транспортування теплової енергії, з урахуванням судової практики щодо відповідного правозастосування у подібних правовідносинах. 
Крім того Верховний Суд зазначив, що апеляційний господарський суд не звернув уваги на висновки, які викладено у пунктах 8.49- 8.51 постанови Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 910/16781/21 (на яку посилався апелянт як в апеляційній скарзі, так і в касаційній скарзі) у подібних правовідносинах, які в силу положень частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України підлягають обов`язком врахуванню судом.
31.10.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшла господарська справа № 910/18914/20.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та Протоколів передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 31.10.2024 для апеляційного розгляду справи № 910/18914/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Барсук М.А., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 справу № 910/18914/20 прийнято до провадження  колегією суддів у визначеному складі. Розгляд апеляційних скарг Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі № 910/18914/20 призначено на  18.12.2024.
13.12.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надійшли пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 910/18914/20.
18.12.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» надійшли пояснення по суті справи з урахуванням висновків постанови Верховного Суду від 15.10.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у розгляді справи № 910/18914/20    оголошено перерву до 12.02.2025.
31.01.20225 до Північного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надійшло клопотання про врахування постанови Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 910/16781/21 в аналогічних правовідносинах між тими ж сторонами за тим же спірним договором, але в іншому спірному періоді.
07.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» надійшли додаткові пояснення на клопотання позивача про врахування постанови Верховного Суду від 17.12.2024 у справі №910/16781/21, в яких відповідач наголошував на тому, що у ТОВ «Євро-Реконструкція» відсутні законні підстави застосовувати з 01.05.2020 тарифи на транспортування теплової енергії, встановлені позивачу розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 23.04.2020р. № 636 на новий вид послуг, які введені Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
У судове засідання 12.02.2025 з`явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.
Відповідно до п. 12  ст. 270 Господарського процесуального кодексу України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.
Заслухавши доводи апелянта та представників відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2017 між КП «Київтеплоенерго» (підприємство) та ТОВ «Євро-Реконструкція» (товариство) був укладений договір про надання послуг з транспортування теплової енергії, за умовами якого підприємство зобов`язується транспортувати теплову енергію, яка виробляється товариством і постачається споживачам зони теплопостачання товариства, тепловими мережами, які перебувають у господарському віданні підприємства, а товариство зобов`язується оплачувати за послуги з транспортування теплової енергії у порядку та на умовах, визначених договором.
Відповідно до пункту 4.1 цього договору тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал встановлюється НКРЕКП.
У пункті 4.2 договору від 01.06.2017 сторони погодили, що загальна сума вартості транспортування теплової енергії товариства за цим договором складається із сум вартості щомісячного транспортування теплової енергії товариства мережами підприємства, яка визначається згідно з пунктом 4.7 договору.
Товариство зобов`язується до 8 числа місяця, наступного за звітним місяцем, надавати нарочно підприємству форму № 2-НКП-тепло (місячна), що подається до НКРЕКП, підписану уповноваженою особою (пункт 4.3 спірного договору).
За змістом пункту 4.4 договору від 01.06.2017 підприємство протягом 4 календарних днів після отримання форми № 2-НКП-тепло (місячна) передає нарочно товариству акт про надання послуг з транспортування теплової енергії у двох екземплярах. Товариство протягом 4 календарних днів розглядає проєкт акта про надання послуг з транспортування теплової енергії за звітний місяць та підписує його зі своєї сторони і один примірник надсилає підприємству або у цей же строк надає обґрунтовані заперечення, з урахуванням пункту 3.3.3 договору.
Згідно з пунктом 4.5 вказаного договору товариство зобов`язалося до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому здійснювалось транспортування теплової енергії, сплачувати підприємству 30 % від вартості місячного транспортування теплової енергії, який визначається на підставі прогнозного обсягу теплової енергії, передбаченого пунктом 1.2 договору. Остаточну оплату за надані за відповідний місяць послуги з транспортування теплової енергії товариство здійснює протягом 10 календарних днів із моменту підписання сторонами акта про надання послуг з транспортування теплової енергії за вирахуванням здійсненої попередньої оплати.
За змістом пункту 4.7 договору від 01.06.2017 місячний обсяг теплової енергії, що транспортується тепловими мережами підприємства є фактичним корисним відпуском теплової енергії, обсяг якої встановлюється згідно з пунктом 1 (код рядка 005) форми № 2-НКП-тепло (місячна).
Згідно з додатковою угодою № 1 від 01.06.2018 до договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31 травня 2019 року включно, а в частині розрахунків - до повного виконання. Якщо протягом 30 днів до терміну закінчення цього договору жодна із сторін не попередить письмово іншу сторону про намір його розірвати, договір вважається автоматично продовженим на тих же умовах на кожний наступний календарний рік.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що в матеріалах справи відсутні доказів розірвання сторонами договору або внесення до нього будь-яких змін щодо застосування тарифу на транспортування теплової енергії чи інших умов порядку визначення вартості транспортування теплової енергії.
Позивач у листі від 07.05.2020 № 28АУ/01/1у/1/1657 повідомив відповідача, що Розпорядженням № 636 встановлено два тарифи на транспортування теплової енергії - тариф на транспортування теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та тариф на транспортування теплової енергії без урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів.
У листі від 27.05.2020 № 28/АУ/40/1848 позивач повторно повідомив відповідача про застосування встановлених Розпорядженням № 636 тарифів із дня набрання ним чинності (з 01.05.2020) та про необхідність із 01.05.2020 надавати позивачеві інформацію про обсяги транспортованої теплової енергії тепловими мережами за двома складовими: з урахуванням та без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів.
За твердженнями позивача, 11.06.2020 на його адресу надійшов лист від 03.06.2020 № 09/1190, в якому відповідач в односторонньому порядку відмовився здійснювати розрахунки за послуги, що надаються позивачем за договором, за тарифами, встановленими Розпорядженням № 636.
Позивачем у встановленому договором порядку було надіслано на адресу відповідача акти про надання послуг з транспортування теплової енергії за період: травень-вересень 2020 року, від підписання яких відповідач відмовився, не заперечуючи проти обсягу наданих послуг, однак заперечив щодо вартості послуг, вказуючи, що тариф на транспортування теплової енергії має встановлюватись НКРЕКП відповідно до пункту 4.1 договору,;  в структурі тарифу на теплову енергію відповідача експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії відповідача тепловими мережами інших суб`єктів господарювання враховано у розмірі 89,74 грн за 1 Гкал.
За доводами позивача, викладені відповідачем у листах від 03.07.2020 № 09/1354, від 17.07.2020 № 09/1447, від 13.08.2020 № 09/1617, від 18.09.2020 № 09/1847 та від 21.10.2020 № 09/2054 пояснення не є обґрунтованими запереченнями до актів про надання послуг з транспортування теплової енергії за спірний період, відтак, на думку позивача, датою погодження (підписання) відповідачем актів про надання послуг з транспортування теплової енергії за період травень-вересень 2020 року слід важати наступний календарний день після спливу встановленого пунктом 4.4 договору 4-денного строку для надання письмових заперечень.
Позивач вказував, що упродовж спірного періоду (01.05.2020 - 30.09.2020) належним чином виконав зобов`язання за договором та надав відповідачеві послуги з транспортування теплової енергії на загальну суму 39 180 882,53 грн, за які відповідач розрахувався частково, у сумі 9  342 364,75 грн, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 29 838 517,78 грн, що і стало підставою для звернення до суду з позовом у цій справі.
За доводами відповідача,  тариф на послуги з транспортування теплової енергії, який застосовано позивачем, встановлюється НКРЕКП у структурі тарифу на послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення та централізованого постачання гарячої для споживачів ТОВ «Євро-Реконструкція»), і визначено як експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання, і такий тариф 89,74 грн за 1 Гкал.
Отже, спірним у наведеному випадку є питання щодо застосування тарифу у правовідносинах сторін за надані послуги транспортування теплової енергії тепловими мережами, які перебувають у господарському віданні позивача.
Предметом договору у даному спорі є саме надання послуг із транспортування тепловими мережами, які знаходяться у господарському віданні позивача, виробленої відповідачем теплової енергії споживачам житлово-комунальних послуг. Тобто відповідач є замовником послуги, що споживається ним у процесі здійснення господарської діяльності із відпуску своїм споживачам теплової енергії задля досягнення економічного результату - отримання прибутку від продажу теплоресурсу. А отже відповідач є таким, що відноситься до категорії інший споживач позивача.
Відносини у сфері транспортування теплової енергії регулюються Законом України «Про теплопостачання». У преамбулі цього Закону зазначено, що ним визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та врегульовано відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії.
У статті 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що сфера теплопостачання - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг; транспортування теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з передачею теплової енергії (теплоносія) за допомогою мереж на підставі договору; теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплотранспортуюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який здійснює транспортування теплової енергії; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню.
Державне регулювання у сфері теплопостачання здійснюється:
- Кабінетом Міністрів України;
- Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;
- Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до закону.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень НКРЕКП, зокрема належать:
- розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання;
- забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання;
- розроблення і затвердження методології (порядку) формування тарифів на теплову енергію у сфері теплопостачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках;
- встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється комісією.
Згідно зі статтею 16-1 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій при регулюванні діяльності у сфері теплопостачання належать:
- ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах, що не перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами);
- здійснення відповідно до своєї компетенції контролю за додержанням ліцензійних умов.
Відповідно до приписів статті 20 Закону України «Про теплопостачання», зокрема вказано, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (частина перша).
Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими (частина друга).
Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством (частина третя).
Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (частина тринадцята).
Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи (частина чотирнадцята).
Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається (частина п`ятнадцята).
Зі змісту наведених норм вбачається, що регулювання діяльності у сфері теплопостачання провадиться шляхом видачі ліцензії на певний вид діяльності та встановлення уповноваженим органом тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Таким чином, законом передбачено повноваження з встановлення тарифів на послуги з постачання теплової енергії як НКРЕКП, так і органів місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. 
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №910/16781/21, яка розглядається і якою направлялася справа на новий розгляд. 
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд, зокрема, зазначив, що апеляційний господарський суд не звернув уваги на висновки, які викладено у пунктах 8.49- 8.51 постанови Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 910/16781/21 (на яку посилався апелянт у апеляційній скарзі, такі ж доводи він наводить і в касаційній скарзі) у подібних правовідносинах, які в силу положень частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України підлягають обов`язком врахуванню судом. Зокрема стосовно того, що поняття «споживач» можна тлумачити по-різному і досить широко, зокрема, але не виключно, споживачем є фізична чи юридична особа, яка споживає, використовує продукт чийогось виробництва (включаючи і свій власний продукт). У спірних правовідносинах розподільчими мережами КП «Київтеплоенерго» відбувається транспортування теплової енергії, зокрема відповідача для своїх споживачів, тобто відповідач використовує розподільчі системи позивача для забезпечення власних потреб з метою отримання прибутку. Відповідач не є споживачем теплової енергії, водночас він є споживачем послуги із транспортування теплової енергії, що не є тотожними поняттями.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки,  що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Як встановлено судом апеляційної інстанції у справі № 910/16781/21 і на яку посилався апелянт у апеляційній скарзі, між тими ж самими  сторонами (позивач - Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція») позовні вимоги були обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором надання послуг з транспортування теплової енергії № 5 від 01.06.2017 в частині здійснення оплати за надані позивачем послуги з транспортування теплової енергії за період з березня 2021 року по вересень 2021 року.
Отже позовні вимоги у справі № 910/16781/21 та у справі №  910/18940/20 обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором надання послуг з транспортування теплової енергії № 5 від 01.06.2017 в частині здійснення оплати за надані позивачем послуги.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, під час перегляду справи № 910/16781/21 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що за відсутності повноважень у НКРЕКП щодо встановлення тарифу на транспортування теплової енергії позивачу, тарифи, за якими позивач здійснює свою діяльність, встановлюються Київською міською державною адміністрацією у відповідності до Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (Порядок № 869).
У зв`язку з чим доводи відповідача про те, що тариф на транспортування теплової енергії встановлює НКРЕКП є помилковими.
Відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Відносини у сфері транспортування теплової енергії регулюються Законом України «Про теплопостачання», за змістом статті 15 якого (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.
За змістом статті 20 названого Закону тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.
Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.
Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом, зокрема, установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.
Отже вартість транспортування теплової енергії не є договірною, а тариф на транспортування теплової енергії відповідно до статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» є державною регульованою ціною та є обов`язковим для застосування учасниками правовідносин з надання послуг із транспортування теплової енергії.
При цьому за змістом статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад встановлюють тарифи, зокрема на транспортування теплової енергії, за винятком тарифів, які встановлюються НКРЕКП.
Постановою від 12.04.2019 №  549 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП щодо встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов НКРЕКП» визнано такою, що втратила чинність, зокрема постанова НКРЕКП від 11.05.2017 № 637 «Про встановлення тарифу на транспортування теплової енергії Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
У подальшому НКРЕКП не встановлювало тарифу на транспортування теплової енергії Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
Натомість у спірний період (з травня по вересень 2020 року), за який заявлено до стягнення заборгованість за послуги з транспортування теплової енергії, саме виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) був уповноваженим органом, який законодавчо наділений повноваженнями на формування тарифів для суб`єкта господарювання (ліцензіата, позивача), який має відповідну ліцензію на транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами.
Тарифи на транспортування та/або постачання теплової енергії визначаються органом місцевого самоврядування відповідно до вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги».
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 869, тарифи на транспортування теплової енергії встановлюються уповноваженим органом (органом місцевого самоврядування) суб`єктам, які провадять господарську діяльність з транспортування теплової енергії. 
Згідно з підпунктами 9, 10 пункту 5, пунктами 15, 18, 32, 57 Порядку № 869, встановлення тарифів на транспортування теплової енергії здійснюється КМДА за заявою ліцензіата (у спірних правовідносинах - позивача), який здійснює транспортування теплової енергії.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.04.2020 № 636 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке зареєстроване у Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) 29.04.2020 за № 81/84 та набуло чинності з 01.05.2020, встановлено, а саме: 
1) тариф на транспортування теплової енергії без урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів Підприємству для всіх категорій споживачів у розмірі 323,51 грн за 1 Гкал без ПДВ;
2) тариф на транспортування теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів Підприємству для всіх категорій споживачів у розмірі 376,36 грн за 1 Гкал без ПДВ. 
Строк дії розпорядження до 30.09.2020 (т. 1, а.с. 85-88).
Так, положеннями Порядку від 23.04.2020 № 636 або іншими нормами спеціального законодавства не передбачено необхідності визначення тарифу на транспортування теплової енергії окремо для конкретного споживача відповідної послуги або прийняття уповноваженим органом окремого рішення про такий тариф. 
Судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи встановлено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією, яка не є теплотранспортуючою організацією, а тому транспортування теплової енергії, виробленої ТОВ «Євро-Реконструкція», здійснюється тепловими мережами, які перебувають у господарському віданні КП «Київтеплоенерго», як теплотранспортуючої організації, на підставі договору про надання послуг транспортування теплової енергії.
Отже відповідач є замовником послуги, що споживається ним у процесі здійснення господарської діяльності із відпуску своїм споживачам теплової енергії задля досягнення економічного результату - отримання прибутку від продажу теплоресурсу. А отже відповідач є таким, що відноситься до категорії інший споживач позивача. 
Відтак позивач правомірно застосував встановлені Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 636 тариф на транспортування теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів Підприємству у розмірі 376,36 грн за 1 Гкал без ПДВ  із дня набрання ним чинності з 01.05.2020. 
Отже під час нового апеляційного перегляду справи доводи скаржника щодо того, що споживачем за спірним договором є відповідач, до нього і застосовується тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 376,36 грн/Гкал без ПДВ, встановлений Розпорядженням № 636 для категорії споживачів «інші», що відповідає правовим висновкам, Верховного Суду, викладеним у постанові від  25.05.2023 у справі № 910/16781/21, знайшли своє підтвердження.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у спірних правовідносинах тариф на транспортування теплової енергії є окремим тарифом, який підлягає застосуванню при оплаті послуг з транспортування теплової енергії в результаті їх споживання відповідачем. Отже відповідач відноситься до переліку споживачів позивача, на яких поширюється дія тарифів згідно Розпорядження від 23.04.2020 № 636.
Отже доводи відповідача про відсутність підстав для визначення його у якості «споживача послуг» у розумінні чинного законодавства України та застосування до нього тарифів, визначених Розпорядженнях Київської міської державної адміністрації від 22.12.2018 № 2340 та від 23.04.2020 № 636 є помилковими, у зв`язка з чим відхиляються судом апеляційної інстанції за помилковістю.
Надані позивачем відповідачу послуги за період травень 2020 року - вересень 2020 року у загальному розмірі 39  180  882,53 грн, підтверджуються актами про надання послуг з транспортування теплової енергії, за якими вартість послуги з транспортування теплової енергії становить: у травні 2020 року  - 10 355  470,13 грн; у червні 2020 року - 8  540  812,75 грн; у липні 2020 року - 5  188  348,42 грн; у серпні 2020 року - 6  786  674,06 грн; у вересні 2020 року - 8  309  577,17 грн.
Відповідач вказані акти не підписав, надав позивачу заперечення до актів про надання послуг з транспортування теплової енергії та здійснив оплату наданих послуг лише частково в розмірі 9  342  364,75 грн (за травень в розмірі 2  469  178,15 грн, за червень - 2  036  487,77 грн, за липень - 1  237  119,74 грн, за серпень - 1  618  227,58 грн, за вересень - 1  981  351,51 грн).
Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належне виконання відповідачем грошових зобов`язань за спірним договором.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державному регулюванню підлягають тарифи на теплову енергію та комунальну послугу з постачання теплової енергії (кінцевий тариф), у той час як тариф за транспортування теплової енергії окремо не застосовується, оскільки та обставина, що тариф на транспортування теплової енергії є однією зі складових тарифу на теплову енергію для його споживача не виключає можливості надання позивачем та споживання відповідачем лише послуги із транспортування згідно Ліцензійних умов.
Крім того суд апеляційної інстанції зауважує, що відносини між НКРЕКП та ТОВ «Євро-Реконструкція» є окремими самостійними правовідносинами, які не можуть впливати на правовідносини, що склалися між КМДА та КП «Київтеплоенерго», з однієї сторони, та КП «Київтеплоенерго» з ТОВ «Євро-Реконструкція», з іншої сторони (аналогічні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від  25.05.2023 у справі № 910/16781/21, від 12.06.2024 у справі № 910/6306/21 у подібних правовідносинах).
Суд апеляційної інстанції враховує, що відправляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав, що питання обґрунтованості/необґрунтованості встановленого НКРЕКП тарифу на теплову енергію для відповідача не є предметом розгляду цього спору. 
У зв`язку з чим колегіє суддів відхиляються за неспроможністю доводи відповідача про укладення ним, як виконавцем послуг зі своїми споживачами договорів, з врахуванням тарифів встановлених постановою НКРЕКП від 11.12.2018 № 1823.
Оскільки у період з травня 2020 року по вересень 2020 року, позивач надав відповідачу послуги з транспортування теплової енергії загальною вартістю 39  180  882,53 грн, з яких відповідачем було оплачено 9  342  364,75 грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача залишку заборгованості у розмірі 29  838  517,78 грн.
Разом з цим, відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частини третя, п`ята статті 244 ГПК України).
Отже, додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта та є його невід`ємною складовою.
Таким чином, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду апеляційної (касаційної) скарги є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього.
Подібні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №  911/132/14, від 06.12.2023 у справі №  910/10294/22.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення по суті спору, це є самостійною підставою для скасування також і додаткового рішення суду першої інстанції.
Висновок суду
Відповідно до    ст. 277 Господарського процесуального кодексу України    підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на встановлене, при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, що призвело до хибних висновків і прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржені апелянтом рішення господарського суду у даній справі та додаткове рішення - скасуванню.
Розподіл судових витрат 
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, який передбачає, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 447  577,77 грн, апеляційних скарг у загальному розмірі 1  208  459,98 грн (671  366,66 грн + 537  093,32 грн з врахуванням коефіцієнту 0,8 при зверненні до апеляційного господарського суду в електронній формі; касаційних скарг у загальному розмірі 1  611  279,97 грн (895  155,54 грн + 716  124,43 грн з врахуванням коефіцієнту 0,8 при зверненні до касаційного господарського суду в електронній формі), покладаються відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський  суд,-

УХВАЛИВ:
1. Апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі № 910/18914/20 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі № 910/18914/20 скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20; ідентифікаційний код 37739041)
на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»  (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421)
29  838  517,78 грн (двадцять дев`ять мільйонів вісімсот тридцять вісім тисяч п`ятсот сімнадцять гривень сімдесят вісім копійок) заборгованості,
447  577,77 грн (чотириста сорок сім тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень сімдесят сім копійок) судового збору за подання позовної заяви.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20; ідентифікаційний код 37739041)
на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»  (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421)
1  208  459,98 грн (один мільйон двісті вісім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто вісім копійок) судового збору за подання апеляційних скарг;
1  611  279,97 грн (один мільйон шістсот одинадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень дев`яносто сім копійок) судового збору за подання касаційних скарг.
6. Доручити місцевому господарському суду видати накази.
7. Матеріали справи № 910/18914/20 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
          Повна постанова складена 05.03.2025.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                М.А. Руденко