Справа № 453/10/24                                        Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю. Є. 
Провадження № 22-ц/811/3615/24                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       13 січня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючий - суддя Цяцяк Р.П., 
               судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Ковальчука Ю.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (з 25.03.2024 року змінило назву на ТзОВ «СВЕА ФІНАНС»; а.с. 87-92) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило суд стягнути зі згаданої відповідачки на користь позивача 31 218 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 17 липня 2021 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» («Товариство», первісний кредитор) та ОСОБА_2 («Споживач») шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4478979, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в подальшому - «Кредитний договір»).
17 липня 2021 року ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» направило ОСОБА_2 пропозицію (оферту) укласти Договір про надання споживчого кредиту №4478979 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://creditplus.ua/.
17 липня 2021 року ОСОБА_2 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору № 5028333 на визначених офертою умовах. Зі своєї сторони ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було направлено ОСОБА_2 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор М756973, котрий боржником було введено/відправлено.
Згідно умов Кредитного договору, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти.
Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, в результаті чого у неї виникла прострочена заборгованість.
10 квітня 2023 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 10.04/23-Ф1, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.
Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 10.04/23-Ф1 від 10 квітня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 31 218 грн. 21 коп. (13 290 грн. - заборгованість по тілу кредиту, а 17 928 грн. 21 коп. - заборгованість по відсотках), які і є предметом позовних вимог (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням вищезгаданий позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №4478979 від 17 липня 2021 року у розмірі 16 079 грн. 70 коп. та судові витрати в розмірі 1 368 грн. 68 коп. (а.с. 119-122).

Вищезгадане рішення оскаржив представник відповідачки.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Вважає, що: 
-«матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 17.07.2021 року № 4478979 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством»;
-суд першої інстанції «не звернув увагу на відсутність в матеріалах судової справи доказів отримання Відповідачем коштів»;
-«розрахунок заборгованості не може бути належним та допустимим доказом, оскільки він відображує суб`єктивні припущення позивача, та його виготовлення повністю залежить від волевиявлення останнього» (а.с. 127-136).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою (отримана апелянтом та її представником 12.12.2024 року; а.с. 157-159), запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 155-156).

Клопотань від сторін про апеляційний розгляд справи з повідомленням учасників справи не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

У апеляційній скарзі наведено доводи, які фактично повторюють доводи, які наведені у Відзиві на позовну заяву, поданому до суду представником відповідачки, а саме: про недоведеність позивачем факту укладення 17.07.2021 року з відповідачкою (апелянтом) Кредитного договору, а також факту отримання відповідачкою кредитних коштів. 
При цьому колегія суддів відзначає ту обставину, що ні згаданий Відзив на позовну заяву, ні апеляційна скарга не містять категоричних тверджень про те, що такий Кредитний договір відповідачка взагалі не укладала і жодних кредитних коштів на виконання умов цього договору вона не утримувала. 

В обґрунтування доводів, які наведені у позовній заяві, позивачем до позовної заяви долучено (зокрема) фотокопію паспорта відповідачки (з відміткою «Згідно з оригіналом» засвідченою підписами відповідачки), фото відповідачки з платіжною карткою на яку 17.07.2021 року були перерахованими кредитні кошти, а також Лист про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору № 4478979 від 17.07.2021 року (а.с. 19-23).
Вищезгаданий Відзив на позовну заяву не містить жодних доводів, які б пояснювали (коментували тощо) поіменовані вище додатки до позовної заяви, зокрема - заперечень щодо того факту, що саме відповідачка є власником банківської картки НОМЕР_1 , на яку 17.07.2021 року були перерахованими кредитні кошти.
Задоволення позовних вимог (частково) суд мотивував (зокрема) тим, що «саме боржник (відповідачка) має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав».
Однак, відповідачка (як апелянт) і до суду апеляційної інстанції доказів про те, що на належну їй банківську картку НОМЕР_1 кредитні кошти не поступали, не подала.
Так само, як не подала доказів того, що її персональні дані (РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса місця проживання та електронної пошти) були використані неправомірно, а саме: для укладення Кредитного договору від її імені, оскільки до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася (докази про протилежне у матеріалах справи відсутні), як і не оскаржувала правомірність Кредитного договору від 17.07.2021 року в судовому порядку, що (у відповідності до статті 204 ЦК України) є правовою підставою для висновку про його правомірність.
За вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність позивачем факту укладення з відповідачкою Кредитного договору шляхом підписання його відповідачкою електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у повному обсязі) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2025 року - 3 028 грн. 00 коп.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 31 218 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 31 218 грн. 21 коп., що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 31 218 грн. 21 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Повну постанову складено 13 січня 2025 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.