Справа № 308/20596/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        14 березня 2025 року м. Ужгород

       Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого Собослоя Г.Г.,
суддів: Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2024 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,-
В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.10.2015 року між сторонами було укладено шлюб, у якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з квітня-травня 2021 року відносини між сторонами погіршилися, подружнє життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя. Подружжя втратили повагу та порозуміння один до одного, що призвело до сварок та скандалів, ініціатором яких зазвичай був саме відповідач. З жовтня 2023 року сторони почали проживати окремо. Шлюб існує лише формально. Спору про поділ майна немає.
Разом з тим, позивачка зазначала, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їх малолітнього сина в добровільному порядку.
З посиланням на викладене, позивач просила суд: розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 15.10.2015 року року Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, за актовим записом №37; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з моменту подання позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття; після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище – « ОСОБА_4 ».
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2024 року позов задоволено.
Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 23.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого нею судового збору в розмірі 1073,60 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 1073,60 грн.
Після розірвання шлюбу залишено за позивачем ОСОБА_2 прізвище – « ОСОБА_4 ».
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції частині розміру частки стягнутих аліментів, та прийняття рішення, відповідно до якого стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку. Вказує на те, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача та його представника, не повідомлених про дату, час і місце засідання суду. Зазначає, що утримання дітей є спільним обов`язком обох батьків. Зазначає, що апелянт проходить військову службу за мобілізацією, що вимагає додаткових витрат на придбання обмундирування, засобів захисту, медичних засобів та інших речей для ведення бойових дій та захисту Батьківщини. Вважає, що аліменти у розмірі частки від його заробітку буде достатньою для забезпечення потреб сина та збереже розумний баланс між інтересами усіх учасників спірних правовідносин.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про розірвання шлюбу не оскаржується і рішення суду у цій частині відповідно до ст.. 273 ЦПК України набрало законної сили.

Згідно ч.1ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше а розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що 15.10.2015 року між сторонами був зареєстрований шлюб Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис № 37 (оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.10.2015 року – а.с.11).
Із доданих до позовної заяви копій сторінок паспорта позивачки вбачається, що її місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Відповідач зареєстрований у АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю № 337098 від 27.11.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.13).
Факт проживання дитини з позивачкою сторонами не заперечується.
Відповідно до довідки № 350/142/1707пс від 09.10.2024 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 .
Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Отже, аліменти - це кошти необхідні для забезпечення дитини усім необхідним для проживання та повноцінного розвитку, а тому встановивши розмір доходу батька дитини (платника аліментів) чи його відсутність, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини, враховувати обов`язок щодо утримання дитини обома батьками і виходячи з цього визначати розмір аліментів.
Зважаючи на вказане, а також на те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття в рівній мірі покладено на обох батьків; те, що сторони проживають окремо та дитина сторін проживає з позивачкою; те, що відповідач визнав частково позов; те, що встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становив та становить – 3196,00 грн.; та в силу ст. 182 СК України є рекомендованим розміром аліментів на одну дитину; те, що відповідач перебуває на військовій службі, має можливість та бажання сплачувати аліменти - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на дитину, який був визначений судом першої інстанції при задоволенні позову є завищеним та таким, що не відповідає обставинам, що мають значення для даної справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає зміні.
При визначенні судом частки від заробітку (доходу) платника аліментів, колегія суддів приймає також до уваги, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
У контексті наведених обставин, наявних в матеріалах справи доказів, правових норм, що регулюють дані правовідносини, обов`язку обох батьків утримувати дитину, наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру частки стягнутих аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2024 року змінити. 
Перший абзац резолютивної частини рішення слід викласти в такій редакції:
«Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити частково».
Третій абзац резолютивної частини рішення слід викласти в такій редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці 1/4 від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 23.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.».
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.
Головуючий:
Судді: