справа № 361/10940/21                                      головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
провадження № 22-ц/824/4916/2024                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 жовтня 2024 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Данилейко Є.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора про продовження строку для прийняття спадщини за заповітом, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2021 року  ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом в якому просив продовжити йому строк для прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 червня 1993 року ОСОБА_5 був складений та власноручно підписаний заповіт, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71. Відповідно до вказаного заповіту, ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що свідчить актовий запис №35 від 10 грудня 2002 року. На день смерті ОСОБА_5 , заповіт не було змінено, не скасовано та він залишився в силі.
08 жовтня 2018 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_5 . 16 січня 2019 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_5 . Однак, нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області у видачі свідоцтва про право спадщини відмовив через відсутність правовстановлюючих документів. 17 травня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 361/1494/19 були задоволені вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 - ?А-1?, рік побудови - 1937, загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - ?Б?, гараж - ?В?, погріб - ?Г?, скважина - ?№ 3?, ворота з хвірткою - ?№ 1?, огорожа - ?№ 2?. Про вказане рішення суду, позивачу стало відоме, випадково, 16.03.2021 року, в зв`язку із чим була подана апеляційна скарга на вказане вище рішення Броварського міськрайонного суду Київської області. Постановою Київського апеляційного суду по цивільній справі № 361/1494/19 була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_4 , а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скасовано. 21 квітня 2021 року позивач звернувся до Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Того ж дня, листом державного нотаріуса Броварської державної нотаріальної контори було запропоновано звернутися до органу, який посвідчував заповіт для внесення відомостей про заповіт в Спадковий реєстр. Якщо оригінал заповіту відсутній, також потрібно звернутись до органу, якій посвідчував заповіт, для видачі дублікату та внесення цих даних в Спадковий реєстр. Також зазначено, що необхідно звернутись у судові органи з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. 30 квітня 2021 року старостою Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, на вимогу позивача, був наданий дублікат заповіту ОСОБА_5 від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за №71.  02 грудня 2021 року листом ДП «Національні інформаційні системи», позивачу було повідомлено про те, що реєстрація архівного документу - дублікату заповіту ОСОБА_5 була виконана та сформовано відповідний витяг. ОСОБА_5 є рідною бабусею позивача, при цьому позивач не є спадкоємцем   за законом, враховуючи те, що в живих був відповідач. Саме відповідач була єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Заповіту ОСОБА_5 позивач не мав, був необізнаний про його наявність  аж до 01 квітня 2021 року. Позивач з 1998 року постійно мешкає в АДРЕСА_2, де і зареєстрований з того ж часу. В селище Бобрик Броварського району Київської області позивач періодично приїжджав, при цьому ніхто і ніколи йому не розповідав про наявність такого заповіту, навіть, сам відповідач та його рідна сестра ОСОБА_6 
16 березня 2021 року під час моніторингу офіційного сайту «Судова влада» в частині Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що Броварський міськрайонний суд Київської області ще 17 травня 2019 року у цивільній справі № 361/1494/19 ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Враховуючи те, що об`єкт визнання права власності знаходився, на той момент, вже на земельній ділянці, яка була надана позивачу у власність з 2016 року, останній зацікавився цим і питанням не притягнення його до справи у якості, хоча б третьої особи. 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року позов ОСОБА_4 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правонаступником якої є  ОСОБА_2 ,  просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , правонаступником якої є  ОСОБА_2 ,  зазначає, що на позивача покладається обов`язок доказування поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини з дня смерті спадкоємця і до дати звернення спадкоємця до суду, оскільки одна лише необізнаність спадкоємця про існування заповіту до 20 березня 2021 року не надавала суду право задоволення позову, з яким особа звернулась до суду через 9 місяців з підстав, визначених ст. 550 ЦК УРСР та не могла бути підставою для продовження строку для прийняття спадщини. Позивач не надав будь-яких доказів про наявність існування у період із 09 грудня 2002 року до 16 грудня 2021 року об`єктивних причин, які б безумовно унеможливлювали вчинення ним дій по прийняттю спадщини і такі у справі відсутні, що у силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на аналогічні обставини, викладені у позовній заяві та зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 21 червня 1993 року ОСОБА_5 був складений та власноручно підписаний заповіт, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71 (а.с. 9).
Відповідно до вказаного заповіту, ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: Все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_4 . Вказаний заповіт був складений і підписано в двох примірниках, з яких перший примірник виданий заповідачу, а другий залишився в справах Бобрицької сільської ради народних депутатів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що зроблено запис за № 35 та видано 10 грудня 2002 року свідоцтво про смерть видане виконкомом Бобрицької сільської ради Броварського району, серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , у с. Бобрик, Київської області, про що у книзі записів актів цивільного стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 складений відповідний актовий запис. Батьком зазначений ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_5 (а.с.104).
25 січня 1959 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 у с. Бобрик   Броварського району Київської області зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис за № 3. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_1 (а.с. 105). На день смерті ОСОБА_5 , заповіт не було змінено, не  скасовано та він залишився в силі.
08 жовтня 2018 року до Броварської районної державної контори звернулась представник відповідача ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_5 (а.с. 103).
У заяві поданій 08 жовтня 2018 року від імені ОСОБА_11 зазначено, що іншим спадкоємцем щодо майна померлої є спадкоємець за заповітом, посвідченим Бобрицькою сільською радою народних депутатів Броварського району за № 71 від 21 червня 1993 року ОСОБА_4 . Пережившого чоловіка померлої немає.
Одночасно у заяві зазначено, що місце відкриття спадщини встановлено по довідці виконкому Великодимерської селищної ради за № 684 від 05 жовтня 2018 року, в якій є відмітка про постійну реєстрацію та проживання спадкодавця в спадковому будинку та її виписці в зв`язку зі смертю.
Факт прийняття спадкоємцем спадщини, встановлені по довідці виконкому Великодимерської селищної ради за № 683 від 05 жовтня 2018 року, в якій є відмітка про те, що спадкоємець сплачував страхові платежі, проводив ремонт спадкового будинку.
Відсутність спадкової справи та заповіту щодо ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевірено за даними Спадкового реєстру. Інформаційні довідки від 08 жовтня  2018 року (а.с. 103).
16 січня 2019 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_5 (а.с. на звороті 121).
16 січня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 направлений лист про те, що для оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бобрицьке», що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , потрібно надати документи, що посвідчують право власності на це майно. Крім того, зазначено, що якщо при житті власника право власності на житловий будинок не оформлювався та не реєструвався, їй потрібно звернутися до суду по питанню визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Щодо визнання права власності на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 слід також звернутися до суду, оскільки згідно листа Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області від 06 листопада 2018 року № 97-10-0.20-2217/183-18,     сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бобрицьке», видавався на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 123).
17 травня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по цивільній справі № 361/1494/19 були задоволені вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 - ?А-1?, рік побудови - 1937, загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - ?Б?, гараж - ?В?, погріб - ?Г?, скважина - ?№ 3?, ворота з хвірткою - ?№ 1?, огорожа - ?№ 2?.
Постановою Київського апеляційного суду по цивільній справі № 361/1494/19 була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_4 , а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скасовано.
Із вказаної постанови вбачається, що в матеріалах цивільної справи № 361/1494/19 міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_4 із 15 грудня 2016 року є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , тобто ділянки, на якій розташований спадковий будинок (а.с.87).
21 квітня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом складеним ОСОБА_5 та посвідченим секретарем Бобрицької сільською радою народних депутатів Броварського району за № 71 від 21 червня 1993 року.
Того ж дня, листом державного нотаріуса Броварської державної нотаріальної контори йому було роз`яснено, що згідно вимог ст. 524, 549 Цивільного кодексу Української РСР (за 1963 рік) ним був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому йому необхідно звернутись в судові органи з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того зазначено, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 53584416 від 08 жовтня 2018 року, заповіт, посвідчений Скоробагатько К.М. , секретарем Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області 21 червня 1993 року за реєстровим номером 71, не зареєстрований в Спадковому реєстрі, що ставить під сумнів його чинність. Тому запропоновано звернутися до органу, який посвідчував заповіт для внесення відомостей про заповіт в Спадковий реєстр. Якщо оригінал заповіту відсутній, також потрібно звернутись до органу, якій посвідчував заповіт, для видачі дублікату та внесення цих даних в Спадковий реєстр.
30 квітня 2021 року старостою Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, на вимогу позивача, був наданий дублікат заповіту ОСОБА_5 від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за №71.
 06 жовтня 2021 року Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області, листом повідомила, що останньою 04 травня 2021 року спрямовувався лист до ДП «Національні інформаційні системи» стосовно реєстрації дублікату заповіту ОСОБА_5 , на що була надана відповідь про необхідність реєстрації самого архівного заповіту. 03 серпня 2021 року Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області була направлена заява про реєстрацію архівного документу - дублікату заповіту ОСОБА_5 .
02 грудня 2021 року листом ДП «Національні інформаційні системи», позивачу було повідомлено про те, що реєстрація архівного документу - дублікату заповіту ОСОБА_5 була виконана та сформовано відповідний витяг.
13 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом у якому просив суд продовжити йому, строк для прийняття спадщини за заповітом складеного 21 червня 1993 року посвідченого Скоробагатько Катериною Михайлівною , секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.  
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.
Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).
Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.
Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом.
Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
З урахуванням наведених мотивів Велика Палата Верховного Суду  в своїй постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:
- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;
- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;
- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;
- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
З матеріалів справи вбачається, що  позивач є онуком померлої ОСОБА_5 , а отже спадкоємцем п`ятої черги.  За умови, що відповідач ОСОБА_1 була донькою померлої, а відтак і спадкоємцем першої черги за законом, позивач, не знаючи про наявність заповіту, не міг і не повинен був вчиняти активних дій для прийняття  спадщини.
Належних доказів обізнаності позивача про наявність заповіту раніше 16 березня 2021 року, тобто дати  яку зазначає позивач, відповідач суду не надав. 
За таких обставин, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд першої інстанції, дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у нього об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , оскільки, він не знав про існування заповіту.
Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів зроблений судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані позивачем чи невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року.
 
Головуючий                                                                      Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                   Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.