Справа № 299/908/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       03 жовтня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
       головуючого судді: Джуги С.Д.
       суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
       з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2021 року у складі судді Левка Т.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: державний реєстратор відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста Андрій Йосипович про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, -
встановив:
У березні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: державний реєстратор Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста А.Й., про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.
Позов мотивовано тим, що 21.03.1991 року було розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 . За результатами розгляду майнового спору між ними рішенням Виноградівського районного суду від 17.05.2000 р. у справі №2-5/2000 було проведено поділ незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , з складу якого у власність позивачки було виділено квартиру АДРЕСА_2 (на першому поверсі - житлова кімната № НОМЕР_1 , дитяча кімната, 1/2 частина коридору, ґанок із східцями; на цокольному поверсі - гараж, приміщення №4, котельня та склад палива). Зі змістом та наявністю такого судового рішення відповідач був обізнаний, оскільки був стороною у справі, оскаржував це рішення суду першої інстанції до Закарпатського апеляційного суду. У лютому місяці поточного року позивачка випадково дізналася, що її колишній чоловік оголосив про продаж незавершеного будівництвом будинку в АДРЕСА_1 , співвласником якого є позивачка та активно шукає покупця. При цьому такі дії відповідач здійснює самостійно, тобто за відсутності погодження позивачки та декларує себе як єдиного власника майна. Отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка дізналася, що 09.07.2018 року державний реєстратор Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста А.Й. здійснив реєстрацію права власності на незавершений будівництвом (60% готовності) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , за відповідачем, як за одноосібним власником. При зверненні до державного реєстратора відповідач приховав наявність речових прав позивачки на вказаний об`єкт нерухомості, внаслідок чого вона позбавлена правомочності володіння належним їй майном. 
Посилаючись на положення статтей 16, 317 ЦК України та Закон України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач просила скасувати рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста Андрія Йосиповича індексний номер 41969090 від 09.07.2018 року про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво (60% готовності) об`єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності відповідача ОСОБА_4 на цей об`єкт нерухомості.
Рішенням Виноградівського районного суду 02 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки, дійшов неправильних висновків, що у неї не виникло права власності на частину будинку та безпідставно відмовив у заявленому позові, позбавивши її права власності на даний об`єкт нерухомості.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року залучено до участі у справі в якості позивачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як правонаступників померлої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання правонаступники померлої позивачки - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 , його представник – адвокат Миня Г.І., в судовому засіданні просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні у задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того з того, що на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41969090 від 09.07.2018 р. за позивачкою державна реєстрація права власності на частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 не проведена, право власності на таке майно у неї не виникло, відповідно оскаржене рішення державного реєстратора не порушує її майнове право - право власності на зазначене майно.
Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки судом допущено неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. 
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Матеріалами справи установлено, що з 16.06.1979 року позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 .
Шлюб між сторонами розірвано 21.03.1991 року, що стверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .
Рішенням Виноградівського районного суду від 17.05.2000 року у справі №2-5/2000, залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Закарпатського обласного суду від 13 червня 2000 року позов ОСОБА_1 задоволено. Постановлено провести поділ незакінченого будівництвом жилого будинку за АДРЕСА_1 вартість якого складає 35 811 грн відповідно до якого квартиру АДРЕСА_2 згідно до висновку будівельно-технічної експертизи (на 1-му поверсі житлова кімната №2, дитяча кімната, частина коридору, ґанок із східцями; на цокольному поверсі гараж, приміщення №4, котельна та склад палива) вартість якої становить 16650 грн виділено позивачці ОСОБА_1 , а квартиру АДРЕСА_3 вартість якої складає 19146 грн (на 1-му поверсі житлова кімната № НОМЕР_3 , кухня, газова, ванна, комора, 1/2 частина коридору; в цокольному приміщенні - приміщення № НОМЕР_3 , 2, 3 коридор) виділено відповідачу ОСОБА_4 . Зобов`язано ОСОБА_1 провести слідуючі переобладнання - обладнати перегородку в коридорі, поділив його пополам на першому поверсі. В цокольному приміщенні закласти дверний отвір між кімнатою № НОМЕР_4 та коридором, пробити дверний отвір в приміщенні №4, або з кочегарки в приміщенні №4, а ОСОБА_4 відповідно обладнати ґанок із сходинками і замість віконного блока в газовій облаштувати вхідні двері. З врахуванням вартості квартир, а також кошторису необхідного переобладнання зобов`язано ОСОБА_4 компенсувати різницю вартості на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 1981 грн. У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 відмовлено.
Постановою Президії Закарпатського обласного суду від 23 червня 2001 року протест заступника голови Верховного Суду України залишено без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду від 17.05.2000 року та ухвалу судової колегії в цивільних справах Закарпатського обласного суду від 13 червня 2000 року – без змін. 
Рішенням державного реєстратора Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста А.Й. індексний номер 41969090 від 09.07.2018 року за відповідачем ОСОБА_4 в цілому проведено державну реєстрацію права приватної власності на незавершене будівництво (60% готовності) об`єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка ОСОБА_1 , померла. Правонаступниками її є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. (ст. 317 ЦК України)
Згідно  із ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Рішенням Виноградівського районного суду від 17.05.2000 року у справі №2-5/2000, яке набуло законної сили, встановлено, що незакінчений будівництвом жилий будинок за АДРЕСА_1 є спільною сумісною, набутою під час зареєстрованого шлюбу, власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та здійснено реальний розподіл будинку, відповідно до якого, згідно із висновком будівельно-технічної експертизи, квартиру АДРЕСА_2 виділено позивачу ОСОБА_1 , а квартиру АДРЕСА_3 виділено відповідачу ОСОБА_4 . Даним рішення також встановлено, що частки подружжя у даному майні є рівними.
Такими чином, даним рішенням встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 є співвласниками даного майна, і кожен і з них має рівні частки у даному майні.
Згідно із п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 зазначено: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
В Дигестах, наприклад, вказувалося, що juris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere (норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах). Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності.»
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 при зверненні до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна подав, зокрема технічний паспорт, виданий 25.06.2018 року ФОП ОСОБА_6 ; дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий 30.08.1988 року виконкомом Виноградівської районної Ради народних депутатів. Об`єкт нерухомого майна : незавершене будівництво, 60% готовності, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 189, 7 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м. Разом з тим, відповідач не повідомив державного реєстратора про рішення Виноградівського районного суду від 17.05.2000 року у справі №2-5/2000, яким здійснено розподіл даного об`єкту нерухомості на дві окремі квартири, не повідомив державного реєстратора, що йому виділена лише квартира АДРЕСА_3 , що має конкретні технічні характеристики, та про іншого співвласника, якому виділена квартира АДРЕСА_2 , яка також має конкретні технічні характеристики, і фактично вчинив дії на шкоду інтересам іншого співвласника майна, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_4 . 
З врахуванням вищенаведених обставин рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста А.Й. індексний номер 41969090 від 09.07.2018 року про державну реєстрацію права приватної власності на незавершене будівництво (60% готовності) об`єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 у цілому за відповідачем ОСОБА_4 є неправомірним, порушує законні права та інтереси позивача ОСОБА_1 , а тому підлягає скасуванню. Вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, вимоги позивача про припинення право власності відповідача ОСОБА_4 на цей об`єкт нерухомості підлягають до задоволення лише в частині, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 у даному об`єкті нерухомості також має частку в частині і припинення його права власності на цей об`єкт нерухомості у цілому порушує його право власності на дане майно. 
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини у справі, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про відмову у позові. 
Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав. 
Керуючись ст. ст. 374,  376, 381,382,384 ЦПК України апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2021 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.
Скасувати рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста Андрія Йосиповича індексний номер 41969090 від 09.07.2018 року про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво (60% готовності) об`єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності ОСОБА_4 на цей об`єкт нерухомості в частині.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2024 року. 
Головуючий : 
Судді: