ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Тітова  М. Ю. щодо постанови Верховного Суду від 25 вересня 2024 року в справі № 185/9464/21 (провадження № 61-10906св23)
за позовом керівника Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області до Головного управління Держгеокадастру у  Дніпропетровській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста»,  ОСОБА_1  про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки за касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року.
 
Предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26 лютого 2020 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у  власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19  березня 2020 року з одночасним припиненням речових прав ТОВ «Сегеста» на земельну ділянку, та витребування від ТОВ «Сегеста» земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 1223582800:01:003:0777.
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, розглянув спір по суті й у позові відмовив.
Верховний Суд рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог до ТОВ «Сегеста» про витребування земельної ділянки скасував і провадження у цій частині вимог закрив, повідомивши позивача, що їхній розгляд належить до юрисдикції господарського суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції та  постанову суду апеляційної інстанції змінив, виклавши мотивувальну частину судових рішень у редакції своєї постанови.
З висновками колегії суддів у частині закриття провадження у справі погодитися не можу й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у  порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України (у редакції на час подання позову) господарські суди розглядають справи у спорах, що  виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
Отже, спір щодо права власності на земельну ділянку, стороною якого є фізична особа, не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Спір у цій справі виник між державою в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської областіта ГУ Держгеокадастру у  Дніпропетровській області, ТОВ «Сегеста» та  ОСОБА_1 . Тобто одним з відповідачів у справі є фізична особа.
Суть спору полягає в незаконному, на думку позивача, заволодінні  ОСОБА_1  земельною ділянкою державної власності та відчуженні її на користь ТОВ «Сегеда».
Заявлені позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про надання земельної ділянки у власність, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки є пов`язаними між собою, оскільки їх задоволення, перш за все, залежить від встановлення обставини правомірності набуття фізичною особою права власності на  земельну ділянку.Відповідно роз`єднати ці вимоги неможливо та, незважаючи на те, які з цих вимог є належним способом захисту, а які ні, всі ці вимоги повинні розглядатися за правилами одного виду судочинства.
До того ж визначення відповідачів, предмета й підстав позову є правом позивача. Встановлення належності відповідачів, належності обраного позивачем способу захисту є обов`язком, який виконується судом під час розгляду справи по суті, а не під час вирішення питання про закриття провадження у справі.
З огляду на викладене, враховуючи, що однією зі сторін цього спору щодо права власності на земельну ділянку є фізична особа  ОСОБА_1 , такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому, на мою думку, підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Сегеда» про витребування земельної ділянки Верховний Суд не мав.
 
Суддя                                                                                                                     М. Ю. Тітов