П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/6107/24	

Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В.
                                                                                    Дата і місце ухвалення 30.09.2024 р., м. Миколаїв
                      
П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

                         судді – доповідача –  Шеметенко Л.П.
                                                      судді –  Градовського Ю.М.
                                                      судді –  Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з питань праці на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Державної служби України з питань праці, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці від 03.06.2024 року №46-КТ «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 ».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 03.06.2024 року №46-КТ «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 ».
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з питань праці подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що зважаючи на те, що позивач не прийняв рішення про продовження строку перебування на державній службі чи припинення державної служби у зв`язку із досягненням 65-річного віку до досягнення 65-річного віку або у день досягнення зазначеного віку ОСОБА_3 , у діях позивача вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень. Щодо відсутності у змісті наказу визначення відносно якої саме особи позивачем не припинено/не продовжено перебування на державній служби апелянт вказує, що такі відомості містяться в мотивувальній частині подання дисциплінарної комісії. На думку апелянта, позивач помилково вважає роз`яснення НАДС, документом, який зупиняє строки прийняття ним рішення. Крім того, апелянт зауважує, що позивач фактично не заперечує факт порушення строку прийняття рішення про продовження строку перебування на державній службі підпорядкованого працівника, та, як результат, винесення наказу про звільнення лише 28.03.2024.
Позивачем надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Державної служби України з питань праці від 07.12.2022 року №1051-К ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 07.12.2022 року.
Наказом Голови Державної служби України з питань праці №46-КТ від 03 червня 2024 року до ОСОБА_1 , начальника Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, який полягав у неналежному виконанні пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу», а саме: у неприпиненні/непродовженні перебування на державній службі особи, яка досягла 65-річного віку.
Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про не підтвердження висновків службового розслідування стосовно встановлення порушень службової дисципліни позивачем, та, як наслідок, необґрунтованість та протиправність оскаржуваного наказу.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Згідно з ст.1 Закону Закон №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ч.1 ст.64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
У відповідності до ч.1 ст.64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ч.1 ст.66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч. 5 ст. 66 Закону № 889).
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII Дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (ч.1 ст.69 Закону № 889-VIII).
З аналізу наведених правових норм висновується, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення може бути вчинення особою дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Ці обставини, як і характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він учинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків з`ясовуються під час службового розслідування та/або прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення має ґрунтуватись на матеріалах дисциплінарної справи, що відповідають вимогам ч.2 ст.73 Закону України «Про державну службу» і бути належним чином обґрунтованим.
Із змісту наказу Голови Державної служби України з питань праці від 03.06.2024 року №46-КТ «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 » слідує, що підставою застосування до начальника Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження слугувало вчиненням ним дисциплінарного проступку, невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, який полягав у неналежному виконанні пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу», а саме: у неприпиненні/непродовженні перебування на державній службі особи, яка досягла 65-річного віку.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 квітня 2022 року (справа №540/2464/19) невиконання чи неналежне виконання посадових обов`язків полягає у невчиненні чи неналежному вчиненні особою дій у межах наданих їй законом прав та обов`язків.
Статтею 83 Закону № 889-VIII встановлено підстави для припинення державної служби.
Відповідно до пункту 7 частини 1, частин 3, 4 статті 83 Закону № 889-VIII, державна служба припиняється у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом.
У зв`язку з потребами служби державний службовець за рішенням суб`єкта призначення може бути залишений на державній службі після досягнення 65-річного віку за його згодою. Рішення про продовження строку перебування на державній службі приймається суб`єктом призначення щороку, але не більш як до досягнення державним службовцем 70-річного віку.
Системний аналіз норм Закону № 889-VIII дозволяє дійти висновку, що у разі якщо особа яка є державним службовцем та займає відповідну посаду державної служби в органі державної влади досягла віку 65 років, має право на строкове призначення на посаду державної служби на один рік з правом повторного призначення без обов`язкового проведення конкурсу щорічно до настання віку 70 років за рішенням суб`єкта призначення у зв`язку з потребами служби та за згодою державного службовця.
Отже, досягнення особою, яка перебуває на державній службі віку 65 років не є беззаперечною підставою, яка обумовлює припинення державної служби, а потребує вирішення питання доцільності та необхідності продовження роботи зазначеною особою у зв`язку із потребами служби, а також бажання особи, у разі наявності такої необхідності.
Як свідчать фактичні обставини справи, головному державному інспектору відділу з питань безпеки праці управління інспекційної діяльності в Одеській області Мініну Олексію Васильовичу 12.02.2024 виповнилося 65 років.
Водночас, згідно листка непрацездатності № 10803661-2020231980-1, ОСОБА_4 30.01.2024 року відкрито лікарняний лист по тимчасовій втраті непрацездатності із зазначенням дати закриття 23.02.2024 року.
Згідно листка непрацездатності № 10803661-2021057724-1, ОСОБА_4 24.02.2024 року відкрито лікарняний лист по тимчасовій втраті непрацездатності із зазначенням дати закриття 27.02.2024 року.
Згідно листка непрацездатності №10803661-2021128475-1, ОСОБА_4 28.02.2024 року відкрито лікарняний лист по тимчасовій втраті непрацездатності із зазначенням дати закриття 28.03.2024 року.
Судом встановлено, що з метою недопущення порушення трудових прав ОСОБА_4 06.02.2024 року Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці (лист №ПД/1/1277-24) направлено листа до Південно-Східного міжрегіонального управління НАДС про надання роз`яснень щодо алгоритму звільнення державного службовця, який не подав заяву про звільнення та має тимчасову непрацездатність на момент досягнення ним 65-річного віку.
22.02.2024 року на адресу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшов лист Південно-Східного міжрегіонального управління НАДС від 21.02.2024 року за № 134/17-4/24, в якому зазначено, що згідно частини четвертої ст. 83 Закону у зв`язку з потребами служби державний службовець за рішенням суб`єкта призначення може бути залишений на державній службі після досягнення 65-річного віку за його згодою.
27.02.2024 року відділом управління персоналом за № СП-ПД/12.1/1174-24 направлено службову записку заступнику начальника управління інспекційної діяльності в Одеській області начальнику відділу з питань безпеки праці ОСОБА_5 (безпосередній керівник Мініна О.В.) щодо надання інформації про намір продовжити строк перебування на державній службі ОСОБА_4 .
Службовою запискою заступника начальника управління інспекційної діяльності в Одеській області начальника відділу з питань безпеки праці Баєвої Ю.О. № СППД/4.4.1/1223-24 від 29.02.2024 року повідомлено про відсутність потреби продовжувати строк перебування ОСОБА_4 , який досяг 65-річного віку, на посаді головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці управління інспекційної діяльності в Одеській області.
Відділом управління персоналом 28.03.2024 року підготовлено наказ про звільнення ОСОБА_4 з посади головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці управління інспекційної діяльності в Одеській області 29 березня 2024 року з припиненням державної служби у зв`язку із досягненням державним службовцем 65-річного віку згідно пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».
При цьому, колегія суддів зазначає, що нормами ч.5 ст. 87 Закону № 889-VIII визначено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Аналогічні приписи містить ч.1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що нормами чинного законодавства питання припинення державної служби особи, яка перебуває у стані тимчасової непрацездатності, не врегульовано, з огляду на що вбачається можливим застосування вищезазначених норм чинного законодавства аналогії закону згідно положень ч.6 ст. 7 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 тривалий час (з 30.01.2024 по 28.03.2024) був відсутнім на роботі через тимчасову втрату непрацездатності, позивачем, як керівником державної служби, вжито всіх заходів, спрямованих на дотримання п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII, а також недопущення порушення трудових прав ОСОБА_4 та правомірно звільнено його у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.
Крім того, колегія суддів враховує пояснення позивача, що під час звільнення ОСОБА_4 виплати з бюджету не здійснювались, що свідчить про відсутність заподіяної шкоди.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про не підтвердження висновків службового розслідування стосовно встановлення порушень службової дисципліни позивачем, та, як наслідок, необґрунтованість та протиправність оскаржуваного наказу.
З урахуванням наведеного, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.12.2024 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                     Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                          Ю.М. Градовський

      Суддя:                                                                                                          І.О. Турецька