Номер провадження: 33/813/2606/24
Номер справи місцевого суду: 521/12918/24 
Головуючий у першій інстанції Ганошенко С.А. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04.11.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                                Громік Р.Д.
за участю секретаря:                                                        Триколіч І.Б.,
правопорушника                                                         ОСОБА_1 ,
адвоката                                                                Маркова О.С.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. та позбавлено його права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави,

В С Т А Н О В И В:
З протоколу про адміністративні правопорушення серії АБА № 113962 від 18.07.2024 вбачається, що  ОСОБА_1  14 липня 2024 року о 23:40 годині в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 20 а, керуючи транспортним засобом «KIA K5», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, викликаним вживанням лікарських препаратів – барбітуратів, що підтверджується висновком на стан наркотичного сп`яніння №002251 від 18.07.2024 року. Зупинка водія  ОСОБА_1 , проходження огляду здійснювалась під час відеофіксації. Своїми діями,  ОСОБА_1  порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. та позбавлено його права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави
На дану постанову  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що:
1) у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння;
2) в матеріалах справи відсутній акт огляду ОСОБА_1 ;
3) на момент проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 тривалий час не приймав лікарський засіб «Фенібут», про що свідчить незначна кількість барбітуратів за результатами проведеної експертизи.
Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року, мотивуючи тим, що копію оскаржуваної постанови отримала 14 жовтня 2024 року.
Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити його з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про отримання копії постанови судді Малиновського районного суду м. Одес від 01 жовтня 2024 року, яку фактично отримав 14 жовтня 2024 року, про що свідчить відповідна відмітка на вищевказаній заяві (а.с. 32).
З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 17 жовтня 2024 року, тобто в межах десятиденного строку з моменту отримання копії оскаржуваної постанови. 
Враховуючи матеріали справи, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року.
Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції є: наявність однієї чи декількох ознак алкогольного сп`яніння (перелік яких міститься в п. 3 даної Інструкції), окрім запаху алкоголю з порожнини рота; звужені чи розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п. 4).
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 2.5. ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 113962 від 18.07.2024, в якому наведені обставини порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.9а «Правил дорожнього руху» (а.с.1);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №002251 від 18 липня 2024 року (а.с. 4);
- відеозаписами з бодікамер, які є додатками до протоколу (а.с. 5).
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.
Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, то апеляційний суд зазначає наступне.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівниками поліції було проведено огляд ОСОБА_1 за допомогою ліхтарика та вподальшому повідомлено, що існують підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, а саме наявність мандражу, що зафіксовано на 00:12:07-00:12:34 хв. (диск 1, назва файлу «00 АБА 113962 ОСОБА_1 ст. 130»).
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції є: наявність однієї чи декількох ознак алкогольного сп`яніння (перелік яких міститься в п. 3 даної Інструкції), окрім запаху алкоголю з порожнини рота; звужені чи розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п. 4).
Некоректне зазначення ознаки наркотичного сп`яніння не впливають на правильність висновків щодо наявності складу адміністративного правопорушення. Слід зазначити, що з огляду на правовий аналіз норм Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753, не зазначення всіх ознак сп`яніння або некоректне зазначення, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`ягніння.
Крім того, сам ОСОБА_1 не заперечував, що за призначенням лікаря тривалий час приймав лікарський засіб «Фенібут», проте на момент зупинки вказані ліки не приймав, а тому вважав за можливе керувати транспортним засобом (диск 1, БК 474166, 00:12:40-00:12:50 хв).
У висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №002251 від 18.07.2024 рокузазначено, що ОСОБА_1 перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом із тим, відповідно до відкритих інтернет-джерел, зокрема, інструкції для використання вищезазначеного лікарського препарату Фенібут-Астрафарм за своєю фармакотерапевтичною групою відноситься до психостимуляторів та ноотропних засобів. При цьому, серед фармакологічних властивостей вказаний лікарський засіб має властивості транквілізатора: усуває психоемоційне напруження, тривожність, страх, емоційну лабільність, дратівливість, покращує сон, подовжує та посилює дію снодійних, наркотичних, нейролептичних і протисудомних засобів. У розділі «Особливості щодо застосування» інструкції до препарату зазначено, що пацієнтам, у яких під час лікування препаратом виникають сонливість, запаморочення або інші реакції з боку центральної нервової системи, слід утримуватися від керування автотранспортними засобами або роботи з іншими механізмами.
В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому факті, що наразі не існує чинного нормативно-правового акту, який би містив чіткий та вичерпний перелік лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції. Зазначена обставина пов`язана із тим, що створити фіксований список таких препаратів неможливо, адже фармацевтична галузь розвивається та на ринку постійно з`являються нові найменування медикаментів.
Крім того, відповідно до інструкції з використання медичного препарату «Фенібут-Астрафарм», вказаний препарат може викликати млявість, запаморочення, зниження швидкості реакції тощо. У період лікування слід утриматись від діяльності, що потребує підвищеної уваги та швидкості реакції.
Вищевказані обставини свідчать про те, що Фенібут-Астрафарм, який відноситься до психостимуляторів та ноотропних засобів, відноситься до лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, внаслідок чого, відповідно до вимог п. 2.9а ПДР України, керування транспортними засобами під їх впливом забороняється.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу , що посилання скаржника на те, що приймав ліки «Фенібут» за призначенням лікаря спростовуються матеріалами справи, оскільки наданий ОСОБА_1 , доказ - огляд сімейним лікарем, датою обстеження якого та призначення ліків є 06.09.2024, проте медичний огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проводився 15.07.2024 о 00:45 год.
Посилання скаржника на те, що на момент проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 тривалий час не приймав лікарський засіб «Фенібут», про що свідчить незначна кількість барбітуратів за результатами проведеної експертизи не приймаються з огляду на таке.
Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, відповідальність за керування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції настає за факт керування у такому стані, незалежно від кількості таких речовин.
Тобто, для того, щоб притягнути особу до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, має бути встановлено дві обставини – керування транспортним засобом та перебування у стані, алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість.
Щодо посилання скаржника на відсутність в матеріалах акту огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Розділом ІІІ Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753 визначені особливості проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.
Відповідно до п. 16 розділу ІІІ Інструкції  висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.
Пунктом 19 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.
Системний аналіз положень Інструкції дає можливість стверджувати, що відсутня необхідність долучення акту огляду до матеріалів справи, оскільки такий акт є підставою для складення висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року.
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає

Суддя Одеського апеляційного суду                                        Р.Д. Громік