ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16707/22                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2024 року                                                                                      м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Бєлової Л.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправною бездіяльності відповідача в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1;
-          визнати протиправною і скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 10.01.2022 ВП НОМЕР_1. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1, оскільки останнім не вжито передбачених законом виконавчих дій щодо примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №640/30364/20 від 17.02.2021. Крім того, не перевіривши виконання боржником рішення суду, формально підійшовши до оцінки поданого ним листа про виконання рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка, на думку позивача, є протиправною та підлягає скасуванню. 
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 боржником виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №640/30364/20 від 17.02.2021 шляхом надіслання стягувачам листа від 29.12.2021 №131011/20.1/31-21. У зв`язку з чим 10.01.2022 державним виконавцем Кузьменком О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, представником відповідача зазначено, що заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовським Р.Ю. винесено постанову, якою визнано дії головного державного виконавця Кузьменка О.С. під час виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2021 №640/30364/20 такими, що не відповідають вимогам частин першої та другої статті 18, частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження». 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує на відсутність підстав для задоволення позову.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №640/30364/20, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 29.07.2021 про зобов`язання Міністерства юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року № 3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за № 1195/32647.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 30.08.2021 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 10.01.2022 закінчено виконавче провадження № 66637573 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач стверджує, що Міністерством юстиції України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №640/30364/20 не виконано, а державним виконавцем не вжито усіх необхідних виконавчих дій щодо примусового виконання вказаного судового рішення, що, на думку позивача, є протиправною бездіяльністю відповідача, яка призводить до порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не переконавшись у фактичному виконанні судового рішення, державним виконавцем передчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, отже оскаржувана постанова є такою, що винесена необґрунтовано, без дотримання вимог чинного законодавства, що є підставою для її скасування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.
Нормами статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Пунктом 1 частиною 1 статті 3 Закону № 1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 1404-VІІІ сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 статті 18 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, а також здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом
Згідно з статтею 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувана про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Положеннями ч.ч. 5-6 ст. 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, перед прийняттям рішення про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен здійснити всі необхідні дії, передбачені Законом №1404-VІІІ, а саме здійснити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Так, згідно статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (ч.2 ст. 18 Закону №1404-VIII).
Статтею 63 Закону №1404-VІІІ врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Згідно з частиною першою цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частин 2, 3 статті 63 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Крім того, відповідно до частин 1, 2 статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що Закон№1404-VІІІ чітко регламентує послідовність дій державного виконавця при здійсненні перевірки виконання рішення боржником та вжиття заходів з метою примусового його виконання, до яких, зокрема, відносяться: надсилання вимог державного виконавця щодо виконання рішення; накладення на боржника штрафу та перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності та здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 30.08.2021 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №640/30364/20, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 29.07.2021.
У постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначено, що боржнику - Міністерству юстиції України необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, а саме розглянути скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року №3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №1195/32647 на виконання рішення суду у справі №640/30364/20.
З 14.09.2021, у разі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку, розпочинається примусове виконання рішення.
Суд першої інстанції вірно звертає увагу на те, що матеріали справи, у тому числі виконавчого провадження, не містять жодних належних і допустимих доказів вжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на перевірку виконання судового рішення боржником по закінченню десятиденного строку, встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження, та вчинення дій, передбачених Законом, з метою примусового виконання рішення.
Станом на дату звернення позивача з даним позовом, а саме 13.12.2021, через систему «Електронний суд», державним виконавцем не вчинено жодних дій, направлених на примусове виконання судового рішення, передбачених ч. 2 та ч. 3 статті 18 Закону, а також ст.ст.63, 75 Закону №1404-VІІІ.
При цьому, доказів вчинення таких дій не надано і під час апеляційного перегляду даної справи.
Відповідач не заперечує вищезазначені обставини та фактично підтверджує висновками, викладеними у постанові від 13.01.2022 № 66637573 про результати перевірки законності виконавчого провадження.
Проте, цією постановою, підписаною заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовським Р.Ю., визнано дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Кузьменка Олексія Степановича під час виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2021 № 640/30364/20 про зобов`язання Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року № 3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за № 1195/32647, такими, що не відповідають вимогам частин першої та другої статті 18, частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Однак, дії - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка має вплив на права, свободи та інтереси. У свою чергу, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна форма поведінки. 
В цьому випадку вбачається саме протиправна бездіяльність державного виконавця, а не дії.
Суд першої інстанції обґрунтовано не надає оцінки зазначеній постанові від 13.01.2022 НОМЕР_1, оскільки вона не є предметом спору у даній справі.
Відповідачем у справі не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б правовірність недопущення бездіяльності щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2021 у справі № 640/30364/20 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі жодним чином не спростовано доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Лист Міністерства юстиції України «Про результати розгляду звернення», надісланий на виконання вказаного судового рішення, датований 29.12.2021, тобто більш ніж через три місяці після спливу строку на його добровільне виконання.
Згідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені цим Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом.
Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність - це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець не здійснив заходів примусового виконання рішення від 17.02.2021 у справі № 640/30364/20 у спосіб та в порядку, які встановлені Законом №1404-VІІІ, та в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 діяв неефективно, несвоєчасно та не в повному обсязі вчиняв виконавчі дій, що є порушенням вимог ст.ст. 18, 63 Закону №1404-VIII та є протиправною бездіяльністю з боку останнього, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Як зазначено відповідачем у відзиві, Міністерством юстиції України розглянуто скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року № 3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за № 1195/32647, про що повідомлено заявників листом від 29.12.2021 № 131011/20.1/31-21.
10.01.2022 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66637573 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ.
Тобто оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена саме з огляду на висновки державного виконавця про фактичне виконання виконавчого документу у повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 звернулись до Міністерства юстиції України зі скаргою від 30.04.2020, в якій просили: видати наказ Міністерства юстиції України про проведення позапланової цільової перевірки діяльності органу ДВС - Департаменту ДВС МЮ України, зокрема, стану додержання Конституції України, вимог законів України при примусовому виконанні прийнятої Шевченківським районним судом м. Києва постанови від 27 червня 2012 року у справі №2610/3926/2012, яка набрала законної сили 28 січня 2014 року, Шевченківським районним судом м. Києва постанови від 29 березня 2017 року у справі №761/4323/16-а, яка набрала законної сили 16 травня 2017 року, Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 19 грудня 2017 року у справі №826/5426/16, після якої провести контрольну перевірку результатів проведення позапланової цільової перевірки; провести позапланову цільову перевірку діяльності органу ДВС - Департаменту ДВС МЮ України, зокрема, стану додержання Конституції України, вимог законів України при примусовому виконанні прийнятої Шевченківським районним судом м. Києва постанови від 27 червня 2012 року у справі №2610/3926/2012, яка набрала законної сили 28 січня 2014 року, Шевченківським районним судом м. Києва постанови від 29 березня 2017 року у справі №761/4323/16-а, яка набрала законної сили 16 травня 2017 року, Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 19 грудня 2017 року у справі №826/5426/16; повідомити письмово у встановлений законом строк про результаті розгляду даної скарги, проведених перевірок в органу ДВС - Департаменті ДВС МЮ України, зокрема стан додержання Конституції України, вимог законів України при примусовому виконанні прийнятої Шевченківським районним судом м. Києва постанови від 27 червня 2012 року у справі №2610/3926/2012, яка набрала законної сили 28 січня 2014 року, Шевченківським районним судом м. Києва постанови від 29 березня 2017 року у справі №761/4323/16-а, яка набрала законної сили 16 травня 2017 року, Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 19 грудня 2017 року у справі №826/5426/16.
Листом від 03.06.2020 №5372/КО-12749/20 Міністерство юстиції України повідомило позивачів про вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 та можливість оскаржити бездіяльність, дії та рішення державного виконавця в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо проведення позапланової цільової перевірки діяльності органу ДВС - Департаменту ДВС МЮ України за результатом розгляду скарги від 30.04.2020, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 звернулись до адміністративного суду з відповідним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021, у справі №640/30364/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 30 квітня 2020 року; зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року №3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №1195/32647; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання вищезазначеного судового рішення видано виконавчі листи, з яким стягувачі звернулись до відповідача з метою виконання рішення суду від 17.02.2021 у справі №640/30364/20.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що рішення суду, згідно з виконавчим документом № 640/30364/20 виконане фактично у повному обсязі, що підтверджується листом Міністерства юстиції України від 29.12.2021 № 131011/20.1/31-21. Однак жодним чином не проаналізував зміст наданого боржником листа, не дослідив викладені у ньому обставини, та, відповідно, не встановив, чи підтверджує цей лист факт виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2021 у справі № 640/30364/20.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не переконавшись у фактичному виконанні судового рішення, державним виконавцем передчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, отже оскаржувана постанова є такою, що винесена необґрунтовано, без дотримання вимог чинного законодавства, що є підставою для її скасування.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своєї бездіяльності в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 та прийнятої оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.   328,   329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 21.10.2024.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Л.В. Бєлова