УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №292/644/24 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С. 
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 292/644/24 за позовом  ОСОБА_1 до Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Семенюк Вікторія Юріївна, про визнання права власності в порядку спадкування,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Рябенької Т.С. у селищі Пулини,
в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 , убиральню (З), сарай (І), сарай (К), колодязь №1, огорожу АДРЕСА_2 .
Позов мотивувався тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати – ОСОБА_2 , після смерті якої вона є спадкоємцкем. При житті матері вона проживала разом з нею та продовжує проживати  на даний час за адресою: АДРЕСА_2 .
Приватним нотаріусом Житомирського міського округу Семенюк В.Ю. після смерті матері ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №61/2023 та 08 березня 2024 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок за вищевказаною адресою.
Отже, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на даний житловий будинок.
Вказувала, що за життя її мати ОСОБА_2 не отримала свідоцтво про право власності на даний житловий будинок та не отримала у власність земельну ділянку, на якій він знаходиться. До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входять будинок з надвірними будівлями, у фактичне володіння та користування яким вона вступила у встановленому порядку. Тому змушена звернутися до суду для вирішення цього питання.
Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи. 
Зазначає, що судом першої інстанції в судовому рішенні вказано, що позивачкою не надано будь-яких доказів набуття права власності на об`єкти нерухомості на вказаний житловий будинок та інші споруди її матір`ю. Але якби були такі документи, то вона оформила б своє право власності у порядку спадкування без звернення до суду, проте, вони відсутні.
Крім того, місцевим судом зазначено, що матеріали справи не містять підтвердження зміни дошлюбного прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », а відтак - не підтвердженні родинні стосунки між нею та померлою ОСОБА_2 . Проте, саме суд у рішенні зазначив, що із копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14 березня 1970 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 , убачається, що її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Також згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 вона залишила прізвище ОСОБА_4 .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
30 вересня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява від приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Семенюка В.Ю. про розгляд справи без його участі.
07 жовтня 2024 року від Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Також представник відповідача не заперечує проти задоволення даного позову.
У судовому засіданні представник ОСОБА_7 – ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було наданого жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує факт набуття спадкоємцем права власності на спірне спадкове майно у встановленому законодавством порядку.
Колегія суддів не повністю погоджується із висновком місцевого суду, мотивуючи таким.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів.
Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14 березня 1970 року, виданого Червоноармійським райбюро ЗАГС Житомирської області, що батьками ОСОБА_9 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.7).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 27 лютого 2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Червоноармійського району Житомирської області, позивачка після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 залишила прізвище: « ОСОБА_4 » (а.с.8).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18 серпня 2023 року, виданого Пулинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про що складено відповідний запис №174 (а.с.6).
Також встановлено, що 08 березня 2024 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Семенюк В.Ю. винесено постанову №40/02-31 про відмову ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с.2).
Також до позовної заяви ОСОБА_1 долучено наступні копії документів: - технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_3 (а.с.9-11, 21-24), копію довідки КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07 березня 2024 року №23 (а.с.12), листа про наявність технічної інвентаризації від 06.03.2024, виданого КП "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а.с. 13), витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с. 13 (зворот)-17), звіту про оцінку майна № 242/24, складеного приватною фірмою "Юрекс" з копією висновку до нього про вартість об"єкта оцінки (а.с.18,19), довідки Пулинської селищної ради № 57 від 27 лютого 2024 року про те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_2 , не приватизована (а.с. 25) та копії документів, які підтверджують кваліфікацію оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок ОСОБА_10 (а.с. 26-27).
Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частини 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2).
Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина 1 статті 1220 ЦК України).  
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).
За правилами статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.
Верховний Суд врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За змістом статті 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи свідчать про те, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_2 .
У статті 4 ЦПК України у визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.
Позивачка, як спадкоємиця за законом першої черги, у встановлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок.
Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15, п.4.18 Розділу ІІ Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові № 350/1850/17 від 31 серпня 2020 року, який кореспондується із спірними правовідносинами, факт того, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не оформила свого права на спадкове майно не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у її спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
Згідно постанови Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи підтверджують наявність у ОСОБА_1 реальних перешкод для оформлення спадкових прав після смерті матері у нотаріальному порядку і тому, визнання за нею такого права у судовому порядку є винятковим способом захисту цього права.
Посилання місцевого суду у своєму рішенні щодо відсутності доказів на підтвердження зміни дошлюбного прізвища позивачки з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » спростовується матеріалами справи та долученими до позову копіями документів.
Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанціїу відповідності до положень частини 1 статті 376 ЦПК України – скасуванню, із ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19 червня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порядку спадкування за законом, право власності на будинок АДРЕСА_4 , убиральню (З), сарай (І), колодязь № 1, огорожу № 2, що знаходяться по АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 28 листопада 2024 року.