Справа № 159/7056/23 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/1113/24  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 грудня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Власюк О. С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2024 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 14 березня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № С11.334.70689 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого позичальнику на момент укладення угоди надано грошові кошти у розмірі 10 000 грн на строк до 14 березня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних.
15 червня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р24.201/76248, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 46 300 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), строком до 15 червня 2021 року, з процентною ставкою у розмірі 1,99 % річних від залишкової суми кредиту та сплатою узгоджених умовами договору комісій. Сторонами погоджено графік щомісячних платежів за кредитним договором.
03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до ОСОБА_1 ..
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем кредитних зобов`язань за кредитними договорами, у неї станом на 03.12.2020 (дата відступлення прав вимоги) утворилася заборгованість: 
- по кредитному договору № P24.201/76248 від 15.06.2017 у розмірі 121 112,89 грн, з яких: 45 173,79 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8 005,67 грн – заборгованість за відсотками, 49 534,02 грн – заборгованість за нарахованими та не сплаченими комісіями, 3 781,44 грн – 3 % річних за користування кредитом і 14 617,97 грн – інфляційні втрати;
- по кредитному договору № С11.334.70689 від 14.03.2017 у розмірі 37 767,31 грн, з яких: 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 22 029,72 грн – заборгованість за відсотками, 1 179,19 грн – 3 % річних за користування кредитом і 4 558,40 грн  – інфляційні втрати,
яку позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати: 2 684 грн судового збору і 14 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за угодою № С11.334.70689 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 14.03.2017 в загальному розмірі 17 453 грн 53 коп; за угодою № P24.201/76248 від 15.06.2017 в загальному розмірі 62 714 грн 14 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 1 354 грн 29 коп судового збору і 1 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Занесеною у протокол судового засідання ухвалою Волинського апеляційного суду від 02.12.2024 було оголошено у судовому засіданні перерву до 11:00 16 грудня 2024 року.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання на 11:00 16 грудня 2024 року не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою складення повного рішення у цій справі є 23 грудня 2024 року.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Судом встановлено, що 14 березня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № С11.334.70689 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а. с. 17 - 18).
Відповідно до пункту 2 угоди, банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випустив клієнту міжнародну платіжну карту MasterCardWorld терміном дії 2 роки з моменту її випуску (далі - кредитна карта).
Пунктом 3 цієї угоди сторони погодили, що банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на таких умовах:
- максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн;
- ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 10 000 грн;
- процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних.
Визначаючи розмір заборгованості за цим кредитним договором, суд першої інстанції навів його розрахунок, який є вірним.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував, що кредит надавався на строк дії кредитної картки, яку після спливу 2 років ОСОБА_1 більше не отримувала та що вона повністю погасила цей кредит – відхиляються апеляційним судом.
Судом першої інстанції враховано, що після спливу 2 років дії кредитної картки відповідач нову картку не отримувала, а тому і провів розрахунок заборгованості за цим кредитним договором саме по 14 березня 2019 року, про що зазначено у рішенні суду.
Разом із тим, у спростування наданих позивачем доказів (виписки по рахунку), а також наведеного судом розрахунку заборгованості, відповідач жодних належних, допустимих і достовірних доказів про повне погашення цього кредиту не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Також судом встановлено, що 15 червня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р24.201/76248, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 46 300 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), строком на 48 місяців (п. 1.2 договору), з процентною ставкою у розмірі 1,99 % річних від залишкової суми кредиту. 
Відповідно до пункту 2.1 цього договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 48 щомісячних внесках включно до 15 дня/числа кожного місяця згідно з графіком.
Згідно пункту 5.2. кредитного договору, договір діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
15 червня 2017 року ОСОБА_1 підписала заяву - анкету; заяву про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку; договір добровільного страхування життя (а. с. 6 - 14).
Як убачається з ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту, 15 червня 2017 року ПАТ «Ідея Банк» видало ОСОБА_1 кредит у сумі 38 423,24 грн (а. с. 11).
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_2 , за вказаним рахунком здійснювалися операції, а саме – видача кредитних коштів та часткове погашення кредиту. 
Судом першої інстанції наведено детальний розрахунок заборгованості, який стягнуто з відповідача за цим кредитним договором, який сторонами не оскаржено, оскільки відповідач ні суду першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не наводить іншого розрахунку заборгованості за цим кредитним договором.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів про видачу такого кредиту – відхиляються апеляційним судом, оскільки спростування перерахування коштів по кредитному договору могла довести саме відповідач, надавши відповідні інші банківські виписки по рахунку або ж спростувати наявність у неї такого рахунку у банках.
У порушення вимог ст. 12 ЦПК України жодних доказів відповідач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Посилання в апеляційній скарзі на обман та нечесну підприємницьку діяльність банку при укладенні 15.06.2017 кредитного договору, а також на те, що розміри нарахованих відсотків за цим кредитним договором є несправедливими умовами договору – відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів.
При укладенні кредитного договору сторонами погоджено саме такі розміри процентної ставки, які відповідач зобов`язалася сплачувати, але не сплачувала згідно з погодженим графіком платежів для погашення заборгованості.
Крім того, відповідач у судовому порядку укладений 15.06.2017 між нею і ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір не оспорювала ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 35-37).
Відповідно до реєстру боржників, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С11.334.70689 від 14.03.2017 та за кредитним договором № P24.201/76248 від 15.06.2017 (а. с. 38-41).
Згідно із платіжними дорученнями від 19 жовтня 2020 року та 03 грудня 2020 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» сплатило кошти на користь АТ «Ідея банк» згідно договору факторингу № 12/90 (а. с. 42, 43).
Таким чином, надані позивачем копії договору факторингу та реєстру права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду,  ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд      
                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.      

Головуючий – суддя      

Судді