УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 461/5878/22
провадження № 61-15575ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Пророка В. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Литвиненко І. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Снігур Галиною Михайлівною на ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування, 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування.
Галицький районний суд міста Львова рішенням від 13 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. 
Львівський апеляційний суд постановою від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 грудня 2022 року скасував та ухвалив нове рішення.
Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 354 455,13 грн.
Львівський апеляційний суд додатковою постановою від 30 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Снігур Г. М., про розподіл судових витрат задовольнив частково.
Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 10 000,00 грн.                         У задоволенні решти вимог відмовив. 
Верховний Суд постановою від 22 лютого 2024 року касаційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишив без задоволення. 
Постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2023 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2023 року залишив без змін.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Снігур Г. М. подала до апеляційного суду заяву про роз`яснення змісту мотивувальної та резолютивної частин постанови Львівського апеляційного суду від 30 травня 2023 року в частині зазначення про те, що сума боргу за виконавчими листами, виданими                         26 липня 2023 року Галицьким районний судом м. Львова в справі                              № 461/5878/22 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 354 455,13 грн (недоотриманої пенсії в порядку спадкування) та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу мають бути включені в першу чергу погашення заборгованості згідно пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Львівський апеляційний суд ухвалою від 22 жовтня 2024 року у задоволенні заяви представника  ОСОБА_1 - адвоката Снігур Г. М. про роз`яснення постанови Львівського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування відмовив. 
 
У листопаді 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Снігур Г. М., через систему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 рокута ухвалити нове рішення про задоволення заяви про роз`яснення рішення суду. 
Касаційна скарга мотивована тим, що резолютивна частина постанови Львівського апеляційного суду від 30 травня 2023 року є незрозуміла в частині визначення правового статусу коштів. Вказане рішення апеляційної інстанції виконується Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, яким повідомлено, що два виконавчі листи Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2023 року в справі № 461/5878/22 про стягнення на користь ОСОБА_1 354 455,13 грн (недоотриманої пенсії в порядку спадкування) та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу перебувають на виконанні та внесені до реєстру судових рішень АС «Є- Казна» у третю чергу заборгованості і на даний час не виконані. Разом із тим, кошти в розмірі 354 455,13 грн, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 є пенсією і відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положення Закону України  «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» повинні бути погашені в першу чергу. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не свідчать про незаконність та неправильність зазначеного судового рішення з огляду на наступне.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Згідно частин першої, другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
 
Тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України про роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим і це ускладнює його реалізацію. При роз`ясненні судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
 
Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, а приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
 
Згідно із положенням частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення.
 
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.
 
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі
№ 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився                  строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII                     «Про виконавче провадження».
 
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі
№ 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`яснення підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
 
З урахуванням наведеного незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
 
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Снігур Г. М. про роз`яснення постанови Львівського апеляційного суду                   від 30 травня 2023 року у зазначеній справі, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що вказане судове рішення є мотивованим, чітким та зрозумілим. Резолютивна частина судового рішення містить чітко визначену грошову суму в тій частині позовних вимог, що були предметом перегляду апеляційним судом, труднощів у його розумінні чи виконанні не вбачається,   а тому підстави для його роз`яснення відсутні.
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а фактично  зводяться до встановлення чи зміни способу і порядку виконання судового рішення, що не може бути підставою для його роз`яснення. 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК Українипитання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права зокрема статті 271 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Снігур Галиною Михайлівною на ухвалу Львівського апеляційного суду                              від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                            /підпис/                                 В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

                                                                       /підпис/                                 Є. В. Петров

Ухвала відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України оформлена суддею Петровим Є. В.