ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/3627/24	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
   головуючого судді Савицького Я.Ф.,
                        суддів: Діброви Г.І.,
                                    Колоколова С.І., 
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Драган Т.М. за ордером;
від відповідача: Моряков К.І., за ордером;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу QORTIA AG
на ухвалу Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
від 21 серпня 2024 року (повний текст складено 21.08.2024) 
у справі № 916/3627/24
за заявою QORTIA AG
до відповідача: BRAVE HEART MARITIME SHIPPING, CO LTD
про арешт судна для забезпечення морської вимоги, -

суддя суду першої інстанції: Найфлейш В.Д.,
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 23.10.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

19.08.2024 компанія QORTIA AG (далі також - позивач, заявник) звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до компанії BRAVE HEART MARITIME SHIPPING, CO LTD (відповідач, боржник), у якій заявник просив суд:
- накласти арешт на судно “BRAVE HEART” (IMO 9317767), зареєстрованим власником якого є компанія “BRAVE HEART MARITIME SHIPPING, CO LTD”, та яке знаходиться в акваторії морського порту Чорноморськ Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (вул. Праці, буд. 6, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68004, Україна), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Чорноморськ Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” вул. Праці, буд. 6, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68004, Україна.
В обґрунтування цієї заяви компанія QORTIA AG посилається на те, що заявник має чинну морську вимогу до компанії “BRAVE HEART MARITIME SHIPPING, CO LTD” на загальну суму 1 485 149, 97 доларів США, яка виникла у зв`язку із збитками, завданими боржником в результаті неналежного виконання умов договору чартеру від 31.07.2023.
Заявник вказав, що боржник зареєстрований на Маршалових островах і єдиним майном, належним боржнику, яке знаходиться на території України, станом на дату звернення до суду є судно «BRAVE HEART» (IMO 9317767), яке знаходиться в акваторії порту Чорноморськ.
При цьому, за твердженням заявника, наразі судно готове до виходу з акваторії морського порту Чорноморськ, існує загроза того, що боржник не виконає рішення суду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.08.2024 у справі №916/3627/24 (суддя Найфлейш В.Д.) у задоволенні заяви QORTIA AG  про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на судно – відмовлено. Також відмовлено у задоволенні заяви представника BRAVE HEART MARITIME SHIPPING, CO LTD про розгляд заяви в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні заяви компанії QORTIA AG, місцевий господарський суд виходив із того, що:
- заявником на підтвердження морської вимоги не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували саме понесення компанією матеріальних збитків, саме у взаємозв`язку з невиконанням відповідачем умов договору.
- у доказі, наданому заявником на підтвердження правосуб`єктності останнього, а саме витягу з комерційного реєстру Швейцарської Конфедерації з апостилем та нотаріально посвідченим перекладом на українську мову, зазначено, що “Наведена вище інформація надається без зобов`язань та не має юридичної сили”.
- фактично міркування заявника про можливість ускладнення виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, є лише припущеннями заявника, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами щодо наявності грошових коштів, витрачання їх на інші потреби, тощо. 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, QORTIA AG звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати та змінити ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.08.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/3627/24 в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову у вигляді арешту судна “BRAVE HEART” (IMO 9317767) без накладення арешту на судно “BRAVE HEART” (IMO 9317767).
Узагальнені доводи апеляційної скарги полягають у тому, що:
- обґрунтування заявником належним чином необхідність забезпечення позову не є обов`язковою умовою для задоволення відповідної заяви в силу п. 3 ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останнім передбачено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна повинна містити розмір та суть морської вимоги, без обов`язковості обґрунтування такого арешту. 
- заявником надано суду належний доказ правосуб`єктності позивача, оскільки наданий ним Витяг з комерційного реєстру Швейцарської Конфедерації, був належним чином легалізований на території України, пройшов процедуру апостилізації Міністерством Юстиції України та нотаріального засвідчення перекладу, з урахуванням положень як міжнародного права, так і національного законодавства України. Отже, тому заперечення щодо його юридичної сили та дійсності на території України є безпідставними та необґрунтованими, а сам доказ є прийнятним та має враховуватися судом.
Таким чином, апелянт вважає, суд першої інстанції занадто формально поставився до передбачених законом вимог щодо змісту заяви про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою QORTIA AG на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.08.2024 у справі № 916/3627/24; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк; призначено розгляд апеляційної скарги призначено на 23.10.2024 об 11:30 год. Відповідачу встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
23.09.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від BRAVE HEART MARITIME SHIPPING, CO LTD надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вважає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 21.08.2024 є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга – безпідставною, у зв`язку з чим просить залишити вищезгадану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу компанії QORTIA AG - без задоволення.
Зокрема, відповідач не погоджується з позицією апелянта відносно того, що обґрунтування належним чином необхідності забезпечення позову не є обов`язковою умовою для задоволення заяви в силу п. 3 ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України та звертає увагу на те, що ч. 3 ст. 139 вказаного Кодексу не містить в собі вимог, за наявності яких заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна може бути задоволена, а містить лише вимоги до форми та змісту такої заяви, зокрема, щодо зазначення у ній розміру та суті морської вимоги, що є підставою для арешту судна. Поряд з цим, на переконання відповідача, суд зобов`язаний при розгляді справ, в тому числі й за заявами про забезпечення позову, застосовувати й інші норми процесуального права, які сторони також мають враховувати при підготовці та поданні процесуальних документів на розгляд суду. Так, статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
08.10.2024 від компанії QORTIA AG до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу, в яких позивач не погоджується з позицією відповідача, наведеною у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні, яке відбулось 23.10.2024, представники сторін, виклавши свої правові позиції просили суд апеляційної інстанції: від компанії QORTIA AG - скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.08.2024 у справі №916/3627/24 та задовольнити вимоги апеляційної скарги; від компанії BRAVE HEART MARITIME SHIPPING, CO LTD – залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
В судовому засіданні 23.10.2024 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Згідно з частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали оскарження ухвали, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення, тобто, це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
За положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
За положеннями п. 9 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.
Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 Господарського процесуального кодексу України).
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, компанія QORTIA AG обґрунтовує заяву про забезпечення позову посиланням на існування у заявника морської вимоги до відповідача, у зв`язку із збитками, завданими боржником в результаті неналежного виконання умов договору чартеру від 31.07.2023.
Згідно ч. 2 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.
На час подання заяви про забезпечення позову судно “BRAVE HEART” (IMO 9317767) знаходиться в акваторії порту Чорноморськ, що підтверджується розпорядженням Капітана Чорноморського морського порту від 19.08.2024 №75/08.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна.
Разом з тим, відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями статей 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, посилаючись на наявність відповідної морської вимоги, як на підставу своїх вимог щодо арешту судна, заявник зобов`язаний її довести в силу ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, суд першої інстанції правильно визначив, що сама по собі відсутність у приписах ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України вимог щодо надання доказів обґрунтування розміру та суті морської вимоги, не звільняє заявника від обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Крім того, зі змісту ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що незалежно від виду забезпечення позову про застосування якого просить заявник (в т.ч. арешт морського судна), для його застосування суд має переконатись у тому, що його невжиття істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У контексті наведеного судова колегія звертає увагу на те, що апелянтом жодним чином не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист його інтересів, оскільки останній лише посилався на те, що сам по собі вихід судна з морського порту Чорноморськ зробить взагалі неможливим судовий захист його законних прав.
Проте, судова колегія у цьому питанні погоджується з позицією відповідача, який наполягає на тому, що таке твердження апелянта не відповідає дійсності, оскільки позивач, за наявності правових підстав, не обмежений звернутись з аналогічною заявою до компетентних судових органів іншої держави в межах юрисдикції якої перебуватиме судно.
Фактично міркування заявника про можливість ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог є лише припущеннями заявника, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. 
Водночас, судова колегія зазначає, що 
Морська вимога – вимога, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: 
a) збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; 
b) загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; 
c) рятування судна або вантажу; 
d) договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; 
e) договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; 
f) втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; 
g) загальної аварії; 
h) морської позики; 
i) буксирування; 
j) лоцманства; 
k) поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; 
l) будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; 
m) заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; 
n) витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів,  що здійснені за дорученням судна або його власника; 
o) спорів, що стосуються права власності на морське судно; 
p) спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; 
q) іпотеки або морської застави будь-якого судна (п.1 ч. 1 ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, учиненої в Брюсселі 10.05.1952, до якої Україна приєдналась 07.09.2011 та яка набула чинності для України 16.05.2012).
Заявник вказує, що 31.07.2023 між компанією QORTIA AG (Фрахтувальник) та компанією BRAVE HEART MARITIME SHIPPING, CO LTD (Судновласник) був укладений договір фрахтування на судно “BRAVE HEART” (IMO 9317767) під прапором Барбадосу для здійснення навантажувальних операцій.
Проте, 01.08.2023 брокером Судновласника було надіслано електронний лист брокеру Фрахтувальника, у якому Судновласник повідомив, що після перевірки репутації Фрахтувальника, він відмовляється від виконання Договору.
На підставі наведеного заявник зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, компанією QORTIA AG понесено наступні збитки: 75 184,38 доларів США (різниця суми фрахту за Договором та сумою фрахту за Договором фрахтування на судно TRANSARCTIC); 253 292,1 доларів США (різниця суми фрахту за Договором та сумою фрахту за Договором фрахтування на судно PEACE M); 1 150 234,89 доларів США (через невиконання договірних зобов`язань з боку судновласників судна Brave Heart щодо зберігання вантажу на складі); 6 438,54 доларів США (збитки, завдані Заявнику внаслідок невиконання зобов`язань судновласниками судна Brave Heart, що виражаються у зниженні ринкової ціни на товар при зміні торгового контракту на вантаж, що перевозився на борту судна PEACE M).
На підтвердження морської вимоги заявником надано, зокрема: Договір фрахтування на судно TRANSARCTIC, Договір фрахтування на судно PEACE M, Договір фрахтування на судно BRAVE HEART, коносаменти стосовно судна TRANSARCTIC, Претензія щодо судна BRAVE HEART, апостилірований Витяг з комерційного реєстру Швейцарської Конфедерації (у якості підтвердження правосуб`єктності заявника), роздруківка електронного листування між сторонами та його нотаріально засвідчений переклад на українську мову, довідка ПрАТ “Дунайсудноремонт” щодо зберігання пшениці, а також декілька платіжних документів, які не містять перекладу.
Однак, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, який вказав, що відповідні документи не можна вважати належними доказами існування морської вимоги та підтвердження розміру останньої, що йде в розріз із положеннями пункту 3 ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.
Так, вказані документи не є первинними (рахунками, платіжними дорученнями/інструкціями, накладними, тощо), які б підтверджували понесені витрати; копії договорів фрахтування суден TRANSARCTIC та PEACE M не доводять розміру морської вимоги та взагалі факту морського перевезення вантажу за допомогою вказаних суден; платіжні документи за відсутністю їх перекладу, взагалі не можуть вважатися належними та допустимими доказами оплати фрахту, оскільки з них неможливо встановити призначення платежу та отримувача, а відтак - і відношення до понесених збитків та на наявність взаємозв`язку між цими грошовими переказами та невиконанням відповідачем умов Договору.
Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що на підтвердження морської вимоги заявником не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували саме понесення компанією матеріальних збитків, саме у взаємозв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, а відтак, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та не формально, а уважно поставився до розгляду потенційно дуже обтяжуючого заходу забезпечення позову, як арешт морського судна.
Щодо наданого апелянтом доказу правосуб`єктності компанії QORTIA AG.
Як зазначає апелянт, суд першої інстанції мав заперечення щодо юридичної сили та дійсності на території України Витягу з комерційного реєстру Швейцарської Конфедерації, який був належним чином легалізований на території України, пройшов процедуру апостилізації Міністерством Юстиції України та нотаріального засвідчення перекладу, з урахуванням положень як міжнародного права, так і національного законодавства України. 
Проте, судова колегія зауважує, що виходячи зі змісту оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд лише виходив із наявності у відповідному перекладі застереження про те, що “Наведена вище інформація надається без зобов`язань та не має юридичної сили”.
Отже, факт наявності апостилю, нотаріально посвідченого перекладу документу судом першої інстанції не ставився під сумнів.
Водночас, жодного пояснення щодо наявності у Витязі застереження вищенаведеного змісту апелянтом не надано, як і не спростовано самого факту наявності такого застереження. Відповідно, позивачем не обґрунтовано правових підстав, за якими суд першої інстанції безумовно мав врахувати доказ правосуб`єктності з вказаним застереженням.
Окремо апеляційна колегія звертає увагу на те, що з копії Витягу з комерційного реєстру Швейцарської Конфедерації вбачається, що він був посвідчений 20.08.2024, про що свідчить проставлення Апостилю (а.с. 179 зворотн. стор. матеріалів оскарження ухвали), тобто вже після подання заяви про арешт судна від 16.08.2024.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.
Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.08.2024 у справі №916/3627/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу QORTIA AG – без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у даному випадку покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.08.2024 у справі №916/3627/24 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови складений та підписаний 28.10.2024.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Діброва Г.І.
        
        Суддя                                                                                          Колоколов С.І.