Справа № 346/6530/23 
Провадження № 22-ц/4808/1588/24
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Д. С. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
               головуючого судді        Баркова В. М.
               суддів                        Девляшевського В. А.,
                                       Луганської В. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Володимира Михайловича та ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2024 року в складі судді Коваленка Д. С., ухвалене у м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 31 жовтня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 09 квітня 2022 року ОСОБА_2 , перебуваючи в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з нею, умисно наніс їй легкі тілесні ушкодження. Вироком Івано-Франківського міського суду від 09 серпня 2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. Внаслідок винних дій відповідача позивачці ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадянського життя та інших негативних явищах. Посилаючись на вищенаведене, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також 6 000 грн. витрат на правову допомогу.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також 1 800 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Цим же рішенням із ОСОБА_2 в дохід держави стягнуто 1 211,20 грн. судового збору.
У апеляційній скарзі на рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Атаманюк В. М., посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції обставин та доказів у справі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також стягнення судових витрат у розмірі 5 000 грн., понесених при поданні апеляційної скарги.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано того, що позивачка є особою похилого віку і тому пережила напад з боку відповідача ОСОБА_2 в рази важче. Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідач умисно наносив ОСОБА_1 тілесні ушкодження, усвідомлюючи свої дії в повній мірі, а також те, що в момент нападу позивачка понесла істотні переживання за своє здоров`я та життя. А тому, на думку представника позивачки, моральна шкода у розмірі 15 000 грн. не співвідноситься із перенесеними нею моральними стражданнями.
Крім того, зауважує представник ОСОБА_1 , суд не взяв до уваги, що після вчинених дій відповідачем стосовно ОСОБА_1 , у неї погіршився стан здоров`я, змінився її звичний спосіб життя, що негативно відобразилося як на її психологічному, так і на фізичному здоров`ї. При цьому, відповідач ОСОБА_2 навіть не вибачився перед позивачкою та не вчинив жодних дій, спрямованих на примирення та залагодження конфлікту.
Також посилається на те, що призначена відповідачу ОСОБА_2 відповідальність за вчинені дії породжує безкарність та є явно несправедливою. Більш того, представник скаржниці звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач вже вдруге побив позивачку, і справа, по якій відкрите кримінальне провадження № 346/7244/23, перебуває у провадженні Коломийського міськрайонного суду. Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не в повній мірі враховано зусиль, які позивачка доклала для відновлення своїх прав, оскільки по справі відбувалися численні засідання як в межах кримінального провадження, так і під час розгляду даної справи.
Також із рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 жовтня 2024 року не погоджується і відповідач ОСОБА_2 . 
У апеляційній скарзі на рішення суду відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на його незаконність, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в частині розміру моральної шкоди визначити в межах розміру кримінального покарання, а саме 850 грн., а також здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.
Відповідач ОСОБА_2 вважає необґрунтованими взяті до уваги судом першої інстанції твердження позивачки про те, що вона після нанесення їй ушкоджень перебувала вдома два тижні і сусіди допомагали їй із купівлею продуктів, ведення господарства та придбанням ліків, оскільки жодних доказів, які б підтверджували вказані факти нею не надано. 
Також скаржник ОСОБА_2 зауважує, що після конфлікту, який відбувся у квітні 2022 року та винесення судом щодо нього вироку позивачка ОСОБА_1 більше року не зверталася з вимогами про відшкодування шкоди, що на його думку, свідчить про малозначність цієї події для позивачки та на відсутність доказів обставин, на які вона посилається у позовній заяві.
Скаржник ОСОБА_2 звертає увагу апеляційного суду на те, що причиною звернення ОСОБА_1 до суду є неприязні відносини з ним, оскільки впродовж тривалого часу перебуває у конфліктах та ініціює сварки. Більш того, зазначає, що позивачка неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності, щодо її неправомірної поведінки надходили звернення до поліції та скарги до органів місцевого самоврядування, за місцем проживання характеризується з негативної сторони і є особою із загостреною конфліктною поведінкою.
Крім того, відповідач вважає такими, що не відповідають дійсності твердження ОСОБА_1 про те, що даний конфлікт змінив її звичний спосіб життя, оскільки не підтвердженні жодними доказами, а заяви про переживання за своє життя з огляду на наявні тілесні ушкодження є об`єктивно неспроможними.
Відзивів на апеляційні скарги у встановлений судом строк учасниками справи не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Атаманюка В. М. та ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що через протиправні дії відповідача, які виразились у порушенні права позивачки на особисту недоторканість та які були встановлені вироком суду, що набрав законної сили, позивачка зазнала тілесних ушкоджень, тривалих фізичних та душевних страждань, у зв`язку з чим у якості відшкодування моральної шкоди з відповідача на її користь слід стягнути 15 000 грн. Вказаний розмір, на думку суду першої інстанції, з огляду на характер заподіяної відповідачем позивачу шкоди, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та глибини фізичних та душевних страждань позивача, періоду вимушених змін у житті, які ОСОБА_1 довела, відповідатиме наведеним обставинам та вимогам закону.
З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду від 09 серпня 2022 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с. 39-40). Вказаним вироком суду було встановлено, що 09 квітня 2022 року близько 11:00 години ОСОБА_2 , перебуваючи в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_1 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс потерпілій ОСОБА_1 , господарським інструментом – сапою не менше 3 ударів в ліву сідничну ділянку та ліве стегно. І саме внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця з садном на його фоні в межах лівої сідничної ділянки та лівого стегна, синці в ділянках лівого передпліччя, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року (а.с. 41-42).
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Аналіз наведеної статті дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц зроблено висновок про те, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. 
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 вказано, що завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи 
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. 
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
У даній справі факт вчинення протиправних дій відповідача ОСОБА_2 щодо позивачки ОСОБА_1 та відповідно його вина доведені вироком суду від 09 серпня 2022 року. Окрім того, в ході апеляційного перегляду вказаного вироку відповідач ОСОБА_2 покаявся у вчиненому та вибачився перед потерпілою ОСОБА_1 . Тому, позивачка ОСОБА_1 має право на компенсацію завданої їй моральної шкоди.
Практика Європейського суду з прав людини з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
З огляду на обставини справи, наведені позивачкою ОСОБА_1 обґрунтування вимушених змін у її житті, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, ймовірну глибину її душевних страждань, а також засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 грн. є достатнім для компенсації ОСОБА_1 негативних наслідків морального характеру та відповідає принципам розумності та справедливості.
Місцевий суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про визначення відшкодування моральної шкоди у вказаному розмірі.
Колегія суддів зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 грн. достатній для розумного задоволення потреб позивачки та не призводить до її збагачення.
Заперечуючи проти визначеного судом першої інстанції розміру маральної шкоди, сторони належних та допустимих доказів тому, що цей розмір є більшим або меншим, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України, не надали.
Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Приведені в апеляційних скаргах доводи є аналогічними доводам сторін, які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Володимира Михайловича та ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Судді                                                        В. М. Барков

       В. А. Девляшевський

       В. М. Луганська