Справа № 740/2971/24 	Головуючий у 1 інстанції Гагаріна Т. О. 	
Провадження № 33/4823/905/24 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,
за участю особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – адвоката Мусієнка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника – адвоката Мусієнка В.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2024 року,

                                   В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі  17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.  

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 05 травня 2024 року, о 20 год. 50 хв., в м. Ніжині по вул. Академіка Амосова, 12А, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-210740, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник – адвокат Мусієнко В.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну, необґрунтовану та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що місцевим судом надано неправильну оцінку доказам у справі, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, за обставин, викладених у протоколі. Також, вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мають важливе значення для вирішення даної справи. Окрім цього, посилається на те, що місцевим судом не встановлено порушень з боку працівників поліції, які при складанні протоколу та адмінматеріалів не роз`яснили права і обов`язки його підзахисному, що є грубим порушенням чинного законодавства.
   
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі-Інструкція), затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №253304 від 05.05.2024 року, ОСОБА_1 05 травня 2024 року,                о 20 год. 50 хв., в м. Ніжині по вул. Академіка Амосова, 12А, керував автомобілем ВАЗ-210740, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху (а.с.2).
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозаписи з нагрудної камери інспектора патрульної поліції.
В матеріалах справи наявні диски з відеозаписами події, яка мала місце 05.05.2024 року, за участю ОСОБА_1 , зміст яких підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та висновки місцевого суду про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на відсутність доказів керування                ОСОБА_1 автомобілем, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

З переглянутих апеляційним судом відеозаписів з нагрудної камери поліцейського вбачається (а.с.11), що працівники поліції прибувши на місце події, під час розмови із свідками, останні повідомляють, що саме  ОСОБА_1 керував транспортним засобом. При цьому, свідок  ОСОБА_3 неодноразово пояснював працівникам поліції, що він їхав разом із своїм товаришем ОСОБА_1 на транспортному засобі, останній був у якості водія, а він пасажиром. Однак, у подальшому             ОСОБА_3 почав висловлювати інші версії та відмовився надати письмові пояснення з приводу обставин даної події.
Слід зазначити і те, що за увесь час спілкування із поліцейськими ОСОБА_1 жодного разу не вказав, що за кермом перебувала інша особа, та під час спілкування із працівником поліції, пояснював, серед іншого, що «до мене не було претензій від людей я під`їхав» (4 файл 00.53) і це свідчить про те, що саме він перебував за кермом транспортного засобу та виконував функцію водія.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та також наданими останнім пояснень, у судовому засіданні суду першої інстанції, які упевнено зазначили, що за кермом транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 . 
Пояснення вказаних свідків, безпосередніх очевидців даної події за участі ОСОБА_1 є послідовними та незмінними і повністю узгоджуються між собою та будь-яких сумнівів у їх достовірності у суду апеляційної інстанції, не виникає.
На переконання суду апеляційної інстанції, свідки не мали жодних підстав обмовляти ОСОБА_1 , їх пояснення узгоджуються з іншими матеріалами справи і жодним чином не спростовують винність останнього, а лише є одними із доказів на підтвердження його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення.
Також, відсутні і обставини, які б доводили будь-яку зацікавленість даних свідків щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Окрім цього, дані твердження апелянта вже були предметом розгляду суду першої інстанції і суд вірно визначився, що саме ОСОБА_1   керував транспортним засобом, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи наявні у даній справі докази.
Суд першої інстанції правильно критично поставився до пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , оскільки їх пояснення протирічать зібраним у справі доказам, до того ж вони є товаришами ОСОБА_1 , і на думку апеляційного суду, останні намагаються у такий спосіб допомогти йому уникнути відповідальності за скоєне.
Доводи апелянта про те, що працівники поліції ОСОБА_1 не роз`яснили процесуальні права та не дали можливості скористатися правовою допомогою адвоката, чим було порушено його право на захист, є непереконливими, з огляду на таке.
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Також, із переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не ставив питання щодо надання йому адвоката, що свідчить про те, що останній не мав бажання скористатися правовою допомогою адвоката.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія            ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.05.2024 року (а.с.6), яке не вручалось останньому, у зв`язку з його відмовою від проведення такого огляду.
Більш того, направлення, яке має місце у матеріалах справи, у даному випадку, судом не може бути взято до уваги, оскільки відносно          ОСОБА_1   було складено адмінматеріали саме за його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Виконання вимог поліцейського пройти огляд є обов`язком водія, який після проведення огляду та у разі незгоди з вимогами пройти такий огляд мав усі підстави оскаржити дії поліцейського у визначеному Законом порядку.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівника поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1   не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання його довірителем уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, його особи, ступеня вини та в межах санкції            ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника – адвоката Мусієнка В.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності                ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.    

Суддя	М. М. Оседач