П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/4932/24	
                       Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С
Дата і місце ухвалення 23.07.2024р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:       Бойка А.В.,
                      суддів:       Федусика А.Г.,
                                         Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024р. у справі №400/4932/24 за адміністративним позовом    ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 24.05.2023 року №0068873-2412-1406 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022р.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 р. позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що на момент формування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення у контролюючого органу були відсутні будь- які заяви щодо проведення звірки та правовстановлюючі документи на будівлі, що підлягають оподаткуванню, проте обов`язок нарахувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, законодавчо покладено саме на контролюючий орган, тому ГУ ДПС при формуванні оскаржуваних податкових повідомлень - рішень у цій справі керувалось наявною інформацією на той час. Зауважив, що ПК України не містить норм щодо припинення фізичними особами виконання податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованого за об`єкти нерухомості, розташовані на територіях, де не велися бойові дії (не були окупованими), які в період дії воєнного стану в Україні виділялися тимчасово для потреб Збройних сил України, військових адміністрацій.
З огляду на викладене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частина нерухомого майна, загальною площею 7549,1 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
У лютому 2022 року з метою забезпечення потреб держави позивач передала у безоплатне користування Національної гвардії України (далі - НГУ) частину нежитлових будівель та споруд, за зазначеною вище адресою, загальна площа переданих НГУ будівель та споруд склала 6141,9 кв.м., що підтверджується листом від 22.04.2024 року №3/12/11/4-1172 ВЧ НОМЕР_1 НГУ.
24 травня 2023 року Головним управлінням ДПС у Миколаївський області сформовано податкове повiдомлення-рiшення №0068873-2412-1406, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022р. на суму 494 956,28 грн.
На думку позивача, зазначене вище податкове повідомлення-рішення є незаконним, оскільки контролюючим органом невірно проведено розрахунок частки нерухомого майна, що належить платнику податків  на праві спільної часткової власності, а також період перебування частини нерухомого майна у безоплатному користуванні Національної гвардії України.
Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції зазначив, що оскільки податковим органом розраховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виходячи з невірної площі нерухомого майна, оскаржуване податкове повiдомлення-рiшення є протиправним та належить скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до підпункту  266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з п.п.14.1.129-1 п.14.1 статті 14 ПК України  об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
Підпунктом  266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України  передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п.  266.3.1 ст. 266  цього ж  кодексу  базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до п.п.  266.3.2 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом  на  підставі даних Державного реєстру речових прав  на  нерухоме  майно, що безоплатно  надаються органами державної реєстрації прав  на  нерухоме  майно  та/або  на  підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів  на  право власності.
Як вже зазначалось, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частина нерухомого майна, загальною площею 7549,1 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
У період з 26.02.2022 року по 01.10.2023 рік  частина зазначених вище нежитлових будівель загальною площею 6141,9 кв.м., перебувала  у безоплатному користуванні Національної гвардії України.
За наведених вище обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у період з 26.02.2022 року по 01.10.2023 рік ОСОБА_1 фактично використовувала нежитлові будівлі загальною площею 1407,2 кв.м, що є об`єктивною підставою для зменшення нарахованого ГУ ДПС в Миколаївській області податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
З приводу доводів скаржника, що ПК України не містить норм щодо припинення фізичними особами виконання податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованого за об`єкти нерухомості, розташовані на територіях, де не велися бойові дії (не були окупованими), які в період дії воєнного стану в Україні виділялися тимчасово для потреб Збройних сил України, військових адміністрацій, судова колегія зазначає.
У пунктах 52, 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) Суд зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.
Враховуючи, що ПК України не містить норм щодо припинення фізичними особами виконання податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованого за об`єкти нерухомості, розташовані на територіях, де не велися бойові дії (не були окупованими), які в період дії воєнного стану в Україні виділялися тимчасово для потреб Збройних сил України, військових адміністрацій, податковим органом розраховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виходячи з невірної площі нерухомого майна, що перебувало у  фактичному використані позивача в 2022р., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до  ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 р. -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5  ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	О.А. Шевчук    А.Г. Федусик