ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3570/24 Справа № 253/4830/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді Бондар Я.М.,
       суддів Зубакова В.П., Остапенко В.О.
       секретар судового засідання Лідовська А.А.
       учасники справи:
       позивач – Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»        
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі,    цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2024 року, постановлену суддею Воронковим Д.В., з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду на підставі наказу голови суду №29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У квітні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, процентів, нарахованих за користування кредитом і пені. 
ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа – ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою.
18.09.2020 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з клопотанням про заміну сторони у справі з ПАТ «УкрСиббанк» правонаступником – ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», у зв`язку з укладенням 21.09.2015 року договору факторингу №27, за умовами якого право вимоги за зобов`язаннями, які виникли, зокрема, на підставі договору про надання споживчого кредиту №11369907000 від 09 липня 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» внаслідок чого відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, що, в свою чергу, є підставою для процесуального правонаступництва у даній справі.
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2024 року клопотання Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено.
Замінено у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, процентів, нарахованих за користування кредитом і пені та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа – ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, позивача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», змінивши процесуальний статус останнього з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на позивача за первісним позовом.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухвалою суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, відмовити в задоволенні клопотання Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про заміну сторони позивача у справі №253/4830/13-ц та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
При цьому, скаржник вважає, що без вирішення по суті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 від 14.07.2021 про визнання недійсним Договору факторингу №27 від 21.09.2015, в частині, що стосується прав за Договором №11369907000 від 09.07.2008 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за Договором поруки №216260 від 09.07.2008, розгляд клопотання АТ «УкрСиббанк» про заміну позивача у справі та прийняття відповідної ухвали було передчасним.
Вказує, що позивач, протягом останніх більш ніж 4-х років інтересу до розгляду клопотання про заміну сторони правонаступником не проявляє, свого представника для участі у справі не направляє, про причини неявки представника в судове засідання суд не повідомляє, що у сукупності є підставою для залишення клопотання без розгляду.
Окрім того, відповідач звертає увагу на те, що судом проігнорована постанова Донецького апеляційному суду від 09.01.2020, прийнята за результатами оскарження ухвали суду першої інстанції від 18.11.2019 про задоволення клопотання АТ «УкрСиббанк» від 02.09.2019 про заміну позивача по цій же справі, якою встановлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прав вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу №27 від 21.09.2015, оскільки не надано доказів на підтвердження виконання умов п.3.1 Договору, відповідно до якого фінансування за відступлення права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування на рахунок клієнта двома платежами. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідних ліцензій з правом надання певних фінансових послуг, а також доказів включення до Державного реєстру фінансових установ.
Вказує, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів набуття ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за Договором факторингу як правонаступника ПАТ «Укрсиббанк», зокрема відсутні докази щодо наявності у заступника директора з питань простроченої заборгованості ОСОБА_3 відповідних повноважень на укладення та підписання Договору факторингу, а саме довіреності від 14.09.2015 №883; відсутні докази передання-приймання права вимоги саме до відповідачів за Договором про надання споживчого кредиту; відсутні докази перерахування у повному обсязі суми фінансування, зазначеної у п.3.1 Договору факторингу.
Також скаржник зазначає, що суд безпідставно проігнорував його заяву про витребування у позивача та третьої особи оригіналів доказів за Договором факторингу.
Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів наявності у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», станом на дату укладення Договору факторингу ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, як підстави для можливого висновку про набуття нею як фінансової установи, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, права вимоги за Договором факторингу та переходу до неї прав вимоги за кредитними договорами забезпечення. Вказує, що за загальнодоступними відомостями, розміщеними на сайті Національного Банку України – на дату укладення Договору факторингу, ліцензія на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, зокрема послуг з факторингу у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», була відсутня, так як зазначена ліцензія була отримана 11.05.2017 №1592 на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, тобто через півтора роки з дати укладення з позивачем Договору факторингу.
Окрім того, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів наявності у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», як станом на дату укладення Договору факторингу, так і на теперішній час ліцензії на здійснення валютних операцій щодо отримання кредитної заборгованості по кредиту та нарахування процентів в доларах США, враховуючи, що позовні вимоги, викладені у позові від 15.04.2013, відображені в іноземній валюті.
Відповідач вважає, що з клопотанням про заміну сторони позивача у справі звернулася неналежна особа, так як відступивши 21.09.2015 право вимоги за Договором споживчого кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правовідносини між АТ «Укрсиббанк» та відповідачами припинилися, відповідно позивач не може самостійно заявляти вимоги про заміну сторони у справі, оскільки з такою заявою повинен звертатися правонаступник, тобто ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Скаржник звертає увагу на те, що судом безпідставно проігноровано той факт, що до клопотання про заміну сторони у справі не додані докази наявності у представника ОСОБА_4 відповідної процесуальної дієздатності, викладеної у копії довіреності.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , позивач АТ «Укрсиббанк», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2024 року залишити без змін.
Відповідачем через підсистеми «Електронний суд» 12.03.2024 подані заперечення на відзив АТ «Укрсиббанк», які не приймаються судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів направлення заперечень іншій стороні по справі.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, процентів, нарахованих за користування кредитом і пені.
Предметом судового розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором №11369907000 від 09 липня 2008 року.
21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №27.
Згідно із п.2.1 вказаного Договору клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») відступає фактору (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія»), а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором.
У пункті 2.2 Договору факторингу №27 зазначено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього договору.
Відповідно до п.4.1 Договору право власності на права вимоги, які відступаються за цим договором, вважається таким, що перейшло від клієнта фактору в день підписання Акту приймання передачі права вимоги (Додаток №1.2) за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.3.1.1 цього договору. Право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора настає після виконання фактором зобов`язань, передбачених п.3.1.1 цього договору. Акт приймання передачі права вимоги, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі викладені в Додатку 1.2 до цього договору, є доказом передачі прав вимоги.
Пунктом 3.1 та підпунктом 3.1.1 Договору факторингу визначено, що фінансування за відступлення права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок, вказаний у розділі 13 цього договору, двома платежами: перший платіж сплачується фактором протягом двох банківських днів з дати підписання цього договору, у сумі, що розраховується за визначеною формулою та складає 337758,20 грн.
Як вбачається з копії Меморіального ордеру №0800629440/VP від 22 вересня 2016 року ТОВ ФК «Довіра та гарантія» здійснило перерахування грошових коштів за реквізитами ПАТ «УкрСиббанк», зазначеним у розділі 13 Договору факторингу №27 у сумі 337758,20 грн за відступлення права вимоги, за зазначеним вище Договором факторингу.
Згідно копії Акту приймання передачі права вимоги від 22 вересня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» передав права вимоги за кредитами ТОВ « Фінансова компанія Довіра та гарантія», а останній цим приймає права вимоги за кредитами. Клієнт та фактор підтверджують, що передача права вимоги за кредитами набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання передачі, як передбачено у п.4.1 Договору.
Згідно із копією акту приймання - передачі документації до договорів факторингу №26, №27, №28 від 21 вересня 2015 року, складеного 30 листопада 2015 року, ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» підписали цей акт про наступне: на виконання п.6.1 вказаних договорів факторингу від 21 вересня 2015 року, укладених між клієнтом та фактором, клієнт передав, а фактор прийняв документацію, зокрема, щодо Кредитного договору №11369907000, укладеного клієнтом з ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про заміну сторони у справі, на підставі досліджених доказів наданих стронами по справі, виходив з того, щозаявником АТ «УкрСиббанк» були подані до суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що у спірних правовідносинах відбулася заміна кредитора АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не може погодитись з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.
Звертаючись до суду із заявою АТ «УкрСиббанк» просило замінити позивача АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». 
Частиною 1 статті 55 ЦПК України встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина 3 статті 656 ЦК України); дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України).
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором.
Таким чином, зважаючи на положення чинного законодавства і враховуючи, що АТ «УкрСиббанк» передало свої права вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну позивача його правонаступником у даній цивільній справі.
А відтак, доводи апелянта про те, що надані позивачем документи не підтверджують правонаступництво в розумінні статті 512 ЦК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 52 ЦК України підставою заміни кредитора є передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги).
Частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Таким чином, діюче законодавство України містить вимоги до правового статусу фактора, зокрема, останній відповідно до закону має право на здійснення факторингових операцій.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 цього Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції надає інформацію за запитами юридичних осіб, надає висновки про віднесення операцій до фінансових послуг.
Статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено види діяльності, на які Держфінпослуг може надавати фінансовим установам ліцензії, а саме страхової діяльності, діяльності з накопичувального пенсійного забезпечення, надання фінансових кредитів за рахунок залучення коштів та діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником були подані до суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що у спірних правовідносинах відбулася заміна кредитора, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення такої заяви та заміни кредитора його правонаступником.
Усі доводи апеляційної скарги зводяться до оскарження договору факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», що є самостійним предметом позову, а твердження про те, що такий договір є недійсним без встановлення його недійсності судовим рішенням не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення немає.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: