П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/9300/24	
          
          Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.
                                                                                Дата і місце ухвалення 30.10.2024р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ОСОБА_1 , про скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ОСОБА_1 , про скасування постанови від 25.09.2024 року ВП №73682930 про накладення штрафу в розмірі 10 200 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі. 
Апелянт зазначив, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження №73682930 з примусового виконання виконавчого листа №400/4469/22, виданого 14.12.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом про зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30 000 грн. на місяць, за період з 24.02.22 р. до 20.01.23 р.
В апеляційній скарзі зазначено, що 29.01.2024 року державним виконавцем проведено перевірку виконання рішення, та встановлено, що електронним листом від 29.01.2024 Боржником повідомлено про не виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю коштів для здійснення виплати, до вказаного листа додано: - виписку за 29.01.2024 з рахунку UA608201720343120003000062455, Код програмної класифікації видатків та кредитування бюджету: 0501150, дата попереднього руху 03.01.2024, вихідний залишок 0,00 грн.; - лист на адресу Голови Служби судової охорони Павла Малихіна від 14.11.2023, щодо потреб у коштах для виконання рішення суду у справі №400/4469/22. Однак, доказів на підтвердження здійснення Боржником, дій з нарахування та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30 000 грн. на місяць, за період з 24.02.22 р. до 20.01.23 р., не надано. Боржником також не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин за існування яких не здійснено нарахування Стягувачу додаткової винагороди за період з 24.02.22 р. до 20.01.23 р. Боржником не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин. 
За таких обставин державним виконавцем було встановлено, що станом на 31.01.2024р. боржником не виконано рішення суду без поважних причин, про що 31.01.2024 складено відповідний акт державного виконавця. 31.01.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00грн., за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Апелянт також зазначив, що станом на 25.09.2024 року до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не надходили документи, у строк визначений ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», щодо повного виконання рішення суду боржником. Боржником не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин. Боржником не виконано рішення без поважних причин, рішення не може бути виконано без участі боржника, виконавець має надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, як зазначив апелянт,  станом на 25.09.2024р. боржником повторно не виконано рішення суду, яке не може бути виконано без участі боржника, без поважних причин, про що 25.09.2024 року складено відповідний акт державного виконавця та у той же день, 25.09.2024 року за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення винесено постанову про накладення на Боржника штрафу у подвійному розмірі 10200,00 грн. 
Апелянт вказував на те, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 2, 14, 370 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
В сою чергу, на думку апелянта, електронний лист Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області від 29.01.2024, яким останній повідомляє, про не виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю коштів для здійснення виплати, не містить доказів вжиття реальних дій на правлених на виконання рішення суду в частині здійснення виплати нарахованої ОСОБА_1 суми коштів заробітної плати, в межах своїх бюджетних повноважень. 
За таких підстав, відповідач вважає що державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївські області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) приймаючи постанову від 25 вересня 2024 р. у виконавчому провадженні № 73682930, про накладення штрафу, діяв на підставі Закону України “Про виконавче провадження” та у межах своїх повноважень.
З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області у повному обсязі.
Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року у справі № 400/4469/22 було частково задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони в Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 24.02.22 р. до 20.01.23 р. додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30 000 грн. на місяць, за період з 24.02.22 р. до 20.01.23 р.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року у справі № 400/4469/22 набрало законної сили та на його виконання Миколаївським окружним адміністративним судом 14.12.2023 року був виданий виконавчий лист № 400/4469/22.
Постановою державного виконавця від 28 грудня 2023 р. ВП № 73682930 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищенаведеного виконавчого листа.
31.01.2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) було винесено постанову про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин.
01 лютого 2024 р. ТУ ССО у Миколаївській області надіслало відповідачу лист, в якому повідомило, що виконання рішення потребує отримання додаткових асигнувань, у зв`язку з чим до центрального органу управління ССО було направлено відповідний запит.
25 вересня 2024 року державний виконавець за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення суду, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, прийняв спірну постанову про накладення на ТУ ССО у Миколаївській області штрафу в розмірі 10 200 грн.
Не погоджуючись з вказаною вище постановою про застосування штрафу, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів вбачається, що невиконання рішення суду у справі № 400/4469/22 обумовлено відсутністю достатнього фінансування таких потреб і позивач, як розпорядник коштів нижчого рівня, вжив вичерпні заходи для отримання фінансування. Суд відзначив, що в контексті спірних правовідносин, під поважними причинами невиконання рішення слід розуміти такі причини, які лежать поза волею боржника, тобто він об`єктивно позбавлений можливості виконати рішення, незважаючи на ті заходи, які можуть бути ним вжиті.
За висновком суду першої інстанції, відсутність фінансування є непереборною для позивача обставиною, яка позбавляє його можливості виконати рішення і позивач повідомив відповідача про наявність таких обставин до прийняттям останнім постанови про накладення штрафу. 
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Відповідно до ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Статтею 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження”, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Частинами першою та другою статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз наведених положень чинного законодавства свідчить про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Згідно виданого 14.12.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом виконавчого листа № 400/4469/22, Територіальне управління Служби судової охорони в Миколаївській області було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30 000 грн. на місяць, за період з 24.02.22 р. до 20.01.23 р.
Як вбачається з листа від 01.02.2024 року, направленого на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса), Територіальне управління Служби судової охорони в Миколаївській області повідомило державному виконавцю, що з метою вирішення питання щодо виділення додаткових асигнувань для виконання судових рішень, управлінням було підготовлено та направлено до центрального органу управління Служби судової охорони лист на додаткову потребу в коштах з розрахованою необхідною сумою додаткової винагороди. Також управління повідомило, що станом момент складання листа запитувані ТУ Служби кошти для виконання судового рішення, постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження – не надійшли. Вказано, що виконання судового рішення відбудеться у найкоротший термін після надходження відповідних додаткових асигнувань.
У підтвердження викладених обставин, Територіальним управлінням Служби судової охорони в Миколаївській області був наданий кошторис на 2024 рік, План асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2024 рік, лист голові Служби судової охорони полковнику Служби судової охорони Павлу Малихіну «Щодо виділення додаткових кошторисних призначень на виконання рішення суду» від 14.11.2023 року № 45/06-406000, в якому позивач, з метою виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року у справі № 400/4469/22 щодо виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 , передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168, просив виділити додаткові кошторисні призначення по КЕКВ 2800 в сумі 445  565 грн., в т.ч.: нарахування та виплата додаткової винагороди – 318260,37 грн.;, компенсація ПДФО – 57286,87 грн., нарахування ЄСВ – 70017,28 грн.
Також позивачем надано розрахунок потреби в коштах на виплату співробітнику Територіального управління Служби судової охорони в Миколаївській області ( ОСОБА_1 ) додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 24.02.2022 року по 20.01.2023 року (згідно рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року № 400/4469/22), в якому наведено розрахунок додаткової винагороди, які підлягає виплаті ОСОБА_1 за кожний місяць, починаючи з лютого 2022 року по січень 2023 року включно. Загальна сума коштів, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 склала 445  564,52 грн. ( в тому числі з урахування компенсації ПДФО та сплати ЄСВ).
Також позивачем були надані листи-відповіді Державної удової адміністрації України від 30.07.2024 року № 11-15251/24, від 15.08.2024 року № 11-16312/24, направлені голові Служби судової охорони П. Малихіну за результатами розгляду його звернень щодо виділення Службі судової охорони додаткових бюджетних асигнувань, в яких зазначено, що зважаючи на те, що всі затверджені за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» видатки розподілені між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, ДСА України не має можливості виділити додаткові бюджетні асигнування на зазначені в листі цілі. Також було повідомлено, що ДСА України листом від 22.07.2024 року № 11-14862/24 повторно зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за Програмою на суму 1428,43 млн. грн., однак Міністерством фінансів України зазначені пропозиції не були підтримані.
Таким чином Територіальним управлінням Служби судової охорони в Миколаївській області на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року у справі №400/4469/22 визначило розмір додаткової винагороди, яка підлягає до сплати ОСОБА_1 , а саме - 445  564,52 грн. (в тому числі з урахування компенсації ПДФО та сплати ЄСВ).
В свою чергу рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди  не виконано.
В обґрунтування невиконання судового рішення в цій частині Територіальне управління Служби судової охорони в Миколаївській області посилалось на відсутність бюджетного фінансування на виплату заборгованості за судовим рішенням та вказувало на те, що така виплата буде здійснена по надходженню коштів з Державного бюджету України, після виділення коштів для виплати в межах наявних бюджетних призначень на цю мету.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:
Згідно статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Територіальне управління Служби судової охорони в Миколаївській області не є головним розпорядником бюджетних коштів і до його повноважень не належить вирішення питань щодо отримання бюджетних призначень з Державного бюджету України.
Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення Територіальним управлінням Служби судової охорони в Миколаївській області можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Територіальне управління Служби судової охорони в Миколаївській області посилалось на те, що нараховані ОСОБА_1 суми додаткової допомоги обліковуються управлінням та  будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
В ході розгляду справи встановлено, що позивачем у межах наданих повноважень вжито заходи з метою виконання судового рішення, а саме, здійснено розрахунок додаткової винагороди ОСОБА_1 , яка підлягає виплаті стягувачу на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року у справі № 400/4469/22 (за період з 24.02.2022 р. до 20.01.2023 р.) та направлено листа голові Служби судової охорони з проханням виділення додаткових коштів на виплату ОСОБА_1 відповідної доплати.
Однак, саме у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування виконати рішення у повному обсязі позивач не мав можливості.
При цьому позивачем було повідомлено державного виконавця про причини неможливості виконання судового рішення.
Згідно правової позиції Верховного Суду у постановах від 13.06.2018 року у справі № 757/29541/14-а та від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а невиконання судового рішення пенсійним органом в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин та відповідно накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
При цьому державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу не надано мотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними.
З огляду на викладене, зважаючи на відсутність у позивача відповідного фінансового забезпечення, необхідного для виконання рішення суду, що свідчить про наявність об`єктивних підстав, які унеможливлювали виконання Територіальним управлінням Служби судової охорони в Миколаївській області судового рішення, колегія суддів доходить висновку про протиправність постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.09.2024 року ВП №73682930 про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони в Миколаївській області штрафу в розмірі 10 200 грн. за невиконання судового рішення та наявність підстав для її скасування.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                          А.Г. Федусик

Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук