ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 р. 	Справа № 480/18/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2023, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/18/23
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Військової частини НОМЕР_1 ,                 Військової частини НОМЕР_2                         
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-1, в/ч НОМЕР_1 ),   Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-2, в/чА1376), в якому просив:
- визнати протиправними бездіяльність відповідачів щодо не звільнення його, на підставі рапорту від 06.08.2022 та результатів обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира в/ч № НОМЕР_1 повторно розглянути його рапорт від 06.08.2022, а безпосереднього керівника командира в/ч № НОМЕР_1 командира в/ч № НОМЕР_2 зобов`язати звільнити його з в/ч № НОМЕР_1 у зв`язку із сімейними обставинами (відповідно до п.п. "г" пункту 3 ч.5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон №2232-ХІІ)).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну, в якій просив рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2022  скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідачі подали відзиви на позов із пропуском встановленого судом строку, крім того, не підтвердили доказами наявність поважних причин на пропуск такого строку, а отже проявили байдужість до розгляду справи та фактично визнали позов. 
Вважає безпідставним твердження відповідача про те, що оскільки на копії рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 відсутній штамп із вхідним номером, то  можна зробити висновок, що такий рапорт не надходив командуванню військової частини, оскільки на його письмове звернення (рапорт) щодо звільнення, підполковник ОСОБА_2 надіслав лист-запит №2650 від 08.08.2022 про проведення обстеження сімейного стану військовослужбовця та складання висновку на основі зібраної в ході обстеження інформації на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Тобто командування в/ч НОМЕР_1 відреагувало на його рапорт про звільнення з військової служби та з метою підтвердження законних підстав для його звільнення ініціювало обстеження сімейного стану військовослужбовця.
Повідомив, що листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2022 №4/356 ІНФОРМАЦІЯ_2 було доручено провести обстеження сімейного стану військовослужбовця частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , за результатами якого 25.08.2022 був кладений відповідний акт та висновок, в якому зазначено, що він дійсно час виховує дитину віком до 18 років, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до результатів обстеження сімейного стану військовослужбовця частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено висновок, в якому зазначено, що на підставі аналізу отриманого акту обстеження та доданих документів встановлено, що він набув право на звільнення з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
31.08.2022 листом №4/375 ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав висновок, акт обстеження, додані документи щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
09.09.2022 листом за вих. №2094 ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначені документи було надіслано командиру в/ч НОМЕР_1 .
Апелянт вважає, що командування в/ч не тільки отримало його рапорт про звільнення, а й ініціювало обстеження сімейного стану військовослужбовця та отримало результати такого обстеження, якими було підтверджено наявність підстав для звільнення. 
Зазначив, що про своє порушене право на звільнення дізнався 21.12.2022, коли йому на його картковий рахунок було нараховано заробітна плата з в/ч НОМЕР_2 . 
Вважає, що належним способом захисту його порушеного права буде зобов`язання командира частини № НОМЕР_1 повторно розглянути його рапорт від 06.08.2022 та оскільки командир в/ч № НОМЕР_1 не наділений правом звільнити його, то зобов`язати безпосереднього керівника командира в/ч № НОМЕР_1 командира в/ч № НОМЕР_2 звільнити його  з в/ч № НОМЕР_1 у зв`язку з сімейними обставинами (відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ).
Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах  доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
Позивач проходить службу у НОМЕР_3 окремому мотопіхотному батальйоні, що базується у в/ч НОМЕР_1 .
31.10.2019 відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №309 солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та призначений на посаду «стрільця-помічника гранатометника» та вважається таким, що з 31.10.2019 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 73).
Проходження військової служби позивачем з 31.10.2019 у в/ч НОМЕР_1 також підтверджується записом у військовому квитку (а.с. 12).
06.08.2022 позивачем подано рапорт про звільнення відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ на ім`я командира в/ч № НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.
08.08.2022 на письмове звернення позивача (рапорт) щодо звільнення, командир в/ч  НОМЕР_1 надіслав лист-запит №2650 про проведення обстеження сімейного стану військовослужбовця та складення висновку (а.с.18).
Відповідно до результатів обстеження сімейного стану позивача начальником ІНФОРМАЦІЯ_7  було складено висновок, в якому зазначено зокрема: що вище зазначений військовослужбовець набув права на звільнення з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, та направлений начальнику ІНФОРМАЦІЯ_8 та командиру в/ч НОМЕР_4 (а.с.21-23).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягає у не розгляді його рапорту на звільнення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рапорт про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 не надходив, а отже відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності командирів в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 щодо не звільнення його на підставі рапорту від 06.08.2023.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується та зазначає.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служб визначаються Законом №2232-ХІІ.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) в тому числі військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Відповідно до пп. 2 п. 225 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, п.2 ч.4, п. 3 ч.5 та п. 3 ч.6 ст.26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За приписами п. 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Згідно п.2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, у Збройних Силах України створюються такі види документів (далі – документи): наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.
Рапорт (заява) – письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм колегія суддів зазначає, що рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань.
Такий строк визначено в п.3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України як загальний строк для опрацювання документів, які були зареєстровані військовою частиною.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з не розглядом поданого позивачем рапорту від 06.08.2022 про звільнення  з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його неповнолітньою дитиною. 
Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2022 ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення до командира в/ч НОМЕР_1 .
Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження факту отримання рапорту позивача про звільнення зі служби є дії відповідача 1 про проведення обстеження начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 сімейного стану позивача. За результатами проведення якого, начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 було складено висновок про те, що ОСОБА_1 набув права на звільнення з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, який 09.09.2022 за вих. №2094 був направлений до командира в/ч НОМЕР_1 разом з додатками на 28 арк., зокрема рапортом ОСОБА_1 від 06.08.2022.
Проте рапорт ОСОБА_1 та зібрані для його розгляду документи не були направлені до в/ч НОМЕР_5 .
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що в порушення вищезазначених правових норм, рапорт позивача про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ не був розглянутий командиром в/ч НОМЕР_4 належним чином..
Як наслідок доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними. 
Посилання відповідача 1 на відсутність підтвердження належної реєстрації вказаного рапорту, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на те, що неналежна реєстрація документів військовою частиною свідчить лише про неналежне ведення останнім діловодства, і не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, рапорт ОСОБА_1 про звільнення разом з висновком   ІНФОРМАЦІЯ_9  про те, що ОСОБА_1 набув права на звільнення з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, який 09.09.2022 за вих. №2094 був направлений  на адресу відповідача 1.
Посилання відповідача 1 на результати службового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці обставини лише підтверджують відсутність рішення командира військової частини за наслідками розгляду рапорту позивача.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов помилкового висновку в частині, що відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності командира в/ч НОМЕР_6 , щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1  від 06.08.2022.
Як встановлено під час судового розгляду листом від 08.09.2022 начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 полковник ОСОБА_5 направив командиру військової частини НОМЕР_1 висновок ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також акт обстеження сімейного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 та доданих документів щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами на 28 аркушах, в тому числі і рапорт   ОСОБА_1 про звільнення.
Проте зазначений рапорт ОСОБА_1 з доданими документами відповідачами не розглянутий
Відповідно до п.5 розділу 3 Наказу Міністерства оборони України №735 від 28.12.2016 "Про затвердження інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України" передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними , - невідкладно, але не більше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання  неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань , порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Враховуючи те, що командиром в/ч4427 був отриманий рапорт  солдата ОСОБА_1 про звільнення, що підтверджується подальшими діями командира про ініціювання  проведення обстеження сімейних умов зазначеного солдата (лист від 08.08.2022 №2650 до   ІНФОРМАЦІЯ_9 ), але у встановлені вище  строки  не розглянутий,  колегія суддів прийшла до висновку про наявність протиправної бездіяльності  в/чА4427. Як наслідок позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.
Оскільки під час судового розгляду не встановлено надходження рапорту ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , то підстави для визнання протиправною бездіяльності даної військової частини відсутні.
Зважаючи на те, що рапорт ОСОБА_1 не був належним чином розглянутий відповідачами, то наявні підстави для  задоволення позовних вимог в частині  зобов`язання командира в/ НОМЕР_7 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби.
Вимоги адміністративного позову про зобов`язання безпосереднього керівника командира в/ч НОМЕР_1 командира в/чА1376  звільнити позивача з в/чА4427 у зв`язку із сімейними обставинами колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають, як передчасні, оскільки доказів вчинення протиправних дій чи бездіяльності, прийняття рішення про відмову у звільненні зі служби  командиром в/ НОМЕР_8 під час судового розгляду не встановлено та позивачем не надано. Дані вимоги підлягаю частковому задоволенню, та зобов`язання  відповідача 1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від  06.08.2022  відповідно до вимог чинного законодавства.
Посилання  відповідача 1 на  неможливість реалізувати право позивача на звільнення із військової служби за сімейними обставинами, допоки позивач не повернеться до військової частини НОМЕР_6 , яку самостійно залишив 08.12.2022 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на час подання рапорту ОСОБА_1 та встановленого  законодавством строку для розгляду зазначеного рапорту  позивач  знаходився  в розташуванні в/чА4427, а протиправна бездіяльність відповідача 1 стала підставою для не забезпечення права позивача на належний розгляду його звернення з рапортом про звільнення зі служби.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2024 та прийняти постанову, про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 від 06.08.2022 та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 від 06.08.2022 з прийняттям відповідного рішення.
В іншій частині  в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року по справі № 480/18/23 - скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні  вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду  рапорту ОСОБА_1 від 06.08.2022 про звільнення з військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із сімейними обставинами.
Зобов`язати  командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт    ОСОБА_1 від 06.08.2022 про звільнення з військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із сімейними обставинами.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк