ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 370/1883/23
провадження № 51-4653км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року, постановлену стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорнобиль Київської області, жителя АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року кримінальне провадження № 12023116210000117 від 17 липня 2023 року стосовно ОСОБА_6 закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що 16 липня 2023 року приблизно о 19 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав під надуманим приводом словесний конфлікт зі своєю дружиною ОСОБА_7 , який переріс в заподіяння тілесних ушкоджень їй та неповнолітньому сину ОСОБА_8 , який заступався за свою матір.
В цей момент під час побиття ОСОБА_6 своєї дружини та сина на їх захист стала присутня мати ОСОБА_6 - ОСОБА_9 . Це не сподобалося ОСОБА_6 , а тому в нього виник умисел на завдання фізичного болю ОСОБА_9 з мотивів припинення її втручання в побиття ним дружини та сина, після чого ОСОБА_6 відразу, діючи з прямим умислом, з вищевказаних мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наніс ОСОБА_9 один удар правою рукою по потилиці, завдавши їй фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2024 рок залишено без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування вимог касаційної скарги прокурор указує на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК, адже не містить достатніх та обґрунтованих мотивів щодо залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.
Не погоджується з висновками апеляційного суду щодо законності рішення суду першої інстанції про закриття на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за частиною 1 статті 126 КК за фактом завдання побоїв своїй матері, як такого, що не пов`язане з домашнім насильством. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
За приписами статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 надала заяву, у якій зазначала про те, що відмовляється від підтримання обвинувачення та просила кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити (т. 1, а. п. 30).
Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, місцевий суд послався на положеннями частини 4 статті 26 КПК, згідно яких кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, а відмова останнього від обвинувачення у випадках, передбачених цим Кодексом, є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження та статті 477 КПК, згідно з яким кримінальне провадження, розпочате на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126 КК, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій зазначав, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством, оскільки потерпілою є його мати, а тому суд не мав права закривати кримінальне провадження на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК, яка передбачає заборону закриття кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. 
За наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при вирішенні клопотання потерпілої ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від підтримання обвинувачення, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для його правильного вирішення та, перевіривши наявність підстав для закриття кримінального провадження, передбачених статтею 284 КПК, отримавши згоду обвинуваченого та прокурора на закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення і обґрунтовано закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК.
Своє рішення апеляційний суд обґрунтував тим, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КК, не пов`язане з домашнім насильством, оскільки викладене у обвинувальному акті органом досудового розслідування обвинувачення не містить кваліфікації вказаного кримінального правопорушення як такого, що пов`язане з домашнім насильством.
Зазначення ж в обвинувальному акті як обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних та близьких відносинах, на думку колегії суддів апеляційного суду, автоматично не свідчить про те, що обвинуваченим було вчинено кримінальне правопорушення, що пов`язане з домашнім насильством, оскільки така обставина має знайти своє відображення як в формулюванні обвинувачення, так і матеріалах справи та бути підтверджена відповідними доказами. Лише за таких умов можна стверджувати про обізнаність обвинуваченого із суттю пред`явленого щодо нього обвинувачення та можливості захищатися від нього, що буде гарантувати його право на захист.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що відповідно до статті 477 КПК за кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КК (умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, без обтяжуючих обставин), кримінальне провадження може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, тобто є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення. При цьому, поняття «без обтяжуючих обставин» не передбачає відсутність обставин, які обтяжують покарання винного, оскільки за своєю суттю це різні поняття, які не підлягають ототожненню, а тому наявність встановлених судом обставин, які обтяжують покарання, не свідчить про те, що кримінальне провадження має здійснюватися у формі публічного обвинувачення. Поняття «без обтяжуючих обставин» означає, що кримінальне правопорушення було вчинене за відсутності умов, які підвищують ступінь суспільної небезпечності вчиненого.
Проте, Верховний Суд не погоджується із такою позицією судів попередніх інстанцій.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 284 КК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством (у редакції пункту зі змінами, внесеними Законом України № 2227-VIII від 6 грудня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», яким зазначений пункт був доповнений словами «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством»).
Стаття 1 Закону України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон України № 2229-VIII), містить визначення поняття «домашнього насильства», під яким розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Водночас у пункті «b» статті 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Таким чином, під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним.
Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19, злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у статті 1 Закону України № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у пункті 7 частини 1 статті 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього. 
Колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду про те, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КК, не пов`язане з домашнім насильством, у зв`язку з тим, що викладене у обвинувальному акті органом досудового розслідування обвинувачення не містить кваліфікації вказаного кримінального правопорушення як такого, що пов`язане з домашнім насильством.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КК, а саме в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, та було визнано обставинами, які обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах. Крім того, в обвинувальному акті також зауважується, що потерпіла є матір`ю ОСОБА_6 , що у свою чергу згідно із Законом України № 2229-VIII підтверджує, що вчинене кримінальне правопорушення підпадає під поняття «кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством».
Тобто ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, і він мав можливість захищатися від цього обвинувачення.
Зазначене узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, зокрема, така позиція міститься в постановах Касаційного кримінального суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 676/6199/19 (провадження № 51-1140км22), від 06 березня 2023 року у справі № 725/3827/20 (провадження № 51-3048км22), від 27 вересня 2023 року у справі № 550/967/22 (провадження № 51-3766км23). 
Отже, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 не можна було закрити у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Таким чином, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не усунув допущене місцевим судом порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування такого рішення.
З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу  Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                           ОСОБА_3