ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року	Львів	Справа № 380/2523/24 пров. № А/857/22918/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 за участю секретаря судового засідання   	         Носа С. П. Вовка А.Ю.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року  у справі № 380/2523/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

місце ухвалення судового рішення  	м. Львів	
Розгляд справи здійснено за правилами	загального позовного провадження	
суддя у І інстанції	Морська Г. М.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Львівській області від 11.07.2023 №16088/13-01-24-08;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Львівській області від 11.07.2023 №16089/13-01-24-08;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Львівській області від 11.07.2023 №16087/13-01-24-08.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року  у справі № 380/2523/24 у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що на думку позивача рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки за твердженням позивача не спростовує та не описує основні доводи ОСОБА_1 . Зокрема позивач зазначає, що:
- 05 травня 2020 року за рішенням ОСОБА_1 в державний реєстр внесений запис про державну реєстрацію припинення його як ФОП: 24150060005025721. 01.06.2023 відповідачем складений акт перевірки від  №14821/13-01-24-08-03/2871304478, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення №16088/13-01-24-08; №16089/13-01-24-08; №16087/13-01- 24-08 від 11.07.2023. Позивач стверджує, що 06.07.2020 виїхав за межі території України, а тому не отримував та не міг отримати від органу ДПС жодних документів щодо проведення перевірки/результатів такої перевірки.  В підтвердження чого покликається на лист Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.05.2023 №914/990/23, з якого вбачається, що я після 06.07.2020 кордон України на в`їзд не перетинав. 
- висновок суду про те, що позивач зобов`язаний повідомити орган ДПС про зміну місця свого проживання, не відповідає матеріалам справи, оскільки після внесення запису про припинення підприємницької діяльності  з 05.05.2020 на нього не поширюються зазначені в рішенні суду пункти 1, 2 Розділу ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822;
- відповідачем не ознайомлено позивача з наказом про проведення перевірки та не повідомлено про дату її початку і місце проведення, а також не вручено акт перевірки, а як наслідок позивача позбавлено можливості надати документи, що підтверджують понесені ним витрати, які пов`язані із його господарською діяльністю, ні при проведенні перевірки, ні до заперечень на акт перевірки.  Крім того, вказує про не урахування судом та контролюючим органом  доказів про понесення  позивачем  витрат під час провадження господарської діяльності;
- відповідно до п. 44.3 ПК України (чинний станом на 05.05.2020 (дата припинення діяльності), платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання – з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.  Такою вказує, що до пункту 44.3 статті 44 ПК України та  Порядку №48 не  вносилися зміни щодо обчислення строків зберігання книги обліку доходів і витрат…».
Із вказаних підстав вважає  оскаржуване рішення суду першої інстанції  та спірні ППР такими, що прийняті незаконно, без урахування усіх обставин його господарської діяльності. 
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду.
Сторона позивача в судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
      Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:
- відповідачем було дотримано  порядок призначення та проведення перевірки, наказ про призначення перевірки, повідомлення про проведення перевірки, вимога про надання до перевірки документів була направлена відповідачем у встановленому порядку рекомендованим повідомленням на адресу позивача, як платника податків внесену до облікової картки;
-          обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього; 
- позивачем не підтверджено задекларовані ним витрати в ході проведеної перевірки та безпосередньо після її завершення;
- оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 11.07.2023 №16088/13-01-24-08, №16089/13-01-24-08, №16087/13-01-24-08  прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 09.07.2007 зареєстрований як фізична особа-підприємець (номер запису 24150000000025721) за напрямком діяльності у сфері пасажирського наземного транспорту, пасажирських перевезень.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності у періоді:
- з 01.01.2017 року по 30.09.2018 та в періоді з 01.01.2020 року по 05.05.2020 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування єдиному податку ІІІ група із ставкою податку 5% від отриманого доходу, відповідно до пп.3 п.291.4 ст.291, пп.1 п.292.1 ст.292, пп.2 п.293.3 ст.293, п.294.1 ст.294, п.295.3 ст.295, пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України; 
- у період з 01.10.2018 року по 31.12.2019 року здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності та був платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників, єдиного соціального внеску та військового збору.
05 травня 2020 року за рішенням ОСОБА_1 в державний реєстр внесений запис про державну реєстрацію припинення його як ФОП: 24150060005025721.
Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено наказ №1314-ПП від 13.04.2023 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмове повідомлення № 81/13-01-24-08-08 від 13.04.2023 року в якому визначено обов`язок надання документів до перевірки та вимогу про надання документів №11724/6/13-01-24-08 від 12.04.2023. Відповідні документи були скеровані у порядку ст.44 ПК України на податкову адресу позивача, а саме АДРЕСА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №7900071623560, які отримано згідно корінця поштового відправлення платником податків ОСОБА_1 19.04.2023.
У подальшому, на підставі наказу №1314-ПП від 13.04.2023 та в порядку пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, пп.69.2 ст.69, ст.79 ПК України контролюючим органом здійснено перевірку платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 05.05.2020.
Платником податків фізичною особою ОСОБА_1 станом на 26.05.2023 до перевірки не надано витребуваних документів, про що складений акт про ненадання документів до перевірки від 26.05.2023 №739/13-01-24-08-03/2871304478.
За результатами перевірки складений акт від 01.06.2023 № 14821/13-01-24-08-03/2871304478, за результатами якого установлено порушення позивачем:
- вимог п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю;
- п. 164.1 ст. 164, п.167.1 ет. 167, п.177.1, п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) донараховано податок на доходи фізичних осіб діяльності за період 2018-2019рр. на загальну суму 650632,98 грн, а саме за 2018 рік на суму 155052,00 грн., за 2019 рік на суму 495580,98 грн.
- п. 162.1 ст. 162, пл.163.1.1 п. 163.1 ст.163, т.1.1,пп.1.2, т.1.3, п.16 підрозділу 10 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI змінами та доповненнями, донараховано військового збору 2018-2019рр. на загальну суму 54219,42 грн, а саме за 2018 рік на суму 12921,00 грн., за 2019 рік на суму 41298.42 грн…”.
На підставі акту перевірки відповідачем прийняті ППР від 11.07.2023:
-№16088/13-01-24-08, яким визначене суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 650632,98 грн та штрафними санкціями на 162658,25 грн.; 
- №16087/13-01-24-08, яким визначене суму грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем на 54219,42 грн та штрафними санкціями на 13554,86 грн.; 
-№16089/13-01-24-08, яким застосована штрафна санкція у сумі 1020,0 грн.
Не погодившись із цими ППР, позивач звернувся до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги позивача про порушення порядку призначення та проведення перевірки, суд зазначає наступне.
Згідно із п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно з п.78.4 ст.78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
За правилами п.п.79.1, 79.2 ст.79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Львівській області винесений наказ №1314-ПП від 13.04.2023 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмове повідомлення № 81/13-01-24-08-08 від 13.04.2023 року в якому визначено обов`язок надання документів до перевірки та окремо вимогу про надання документів №11724/6/13-01-24-08 від 12.04.2023 року. 
Вказані документи скеровані у порядку ст.44 ПК України на податкову адресу позивача, а саме 79071, Львівська область, м. Львів вул. Кульпарківська, 218 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №7900071623560 та отримані згідно корінця поштового відправлення платником податків ОСОБА_1 19.04.2023р.
Щодо доводів  скаржника про неотримання ним наказу №1314-ПП від 13.04.2023 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та  письмового повідомлення № 81/13-01-24-08-08 від 13.04.2023 року в якому визначено обов`язок надання документів до перевірки та окремо вимогу про надання документів №11724/6/13-01-24-08 від 12.04.2023 року, то колегія суддів зазначає наступне. 
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Разом із тим матеріали справи містять копію поштового повідомлення про отримання Пасічником 19.04.2023 рекомендованого поштового відправлення від податкового органу.
Зважаючи на вказане поштове повідомлення, яке містить відомості про отримання рекомендованого повідомлення, відповідач при проведенні перевірки вважав, що ним було дотримано вимог пункту 42.2 статті 42 ПК України щодо вручення позивачу  наказу №1314-ПП від 13.04.2023 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та  письмового повідомлення № 81/13-01-24-08-08 від 13.04.2023 року. 
Водночас, із змісту листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.05.2023 №914/990/23 слідує,  що позивач 06.07.2020 року виїхав за межі території України і після вказаної дати  кордон,  на в`їзд в Україну не перетинав. Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що позивач вказане рекомендоване поштове відправлення  особисто отримати не міг. 
Однак,   перебування позивача за межами території України не спростовує обставин з приводу неможливості  вручення вказаного поштового повідомлення уповноваженій особі позивача, адже  рекомендоване поштове повідомлення повернулося  відповідачу з відповідною  відміткою про  вручення 19.04.2023 його адресату.
При цьому колегією суддів ураховано, що  позивачем не надано  жодних доказів, з яких убачались обставини неправомірності дій   працівників  відділення поштового зв`язку, як то дисциплінарні, кримінальні, адміністративні провадження (в тому рахунку за результатом розгляду заяв/скарг позивача) які спростовували  вручення названого поштового відправлення позивачу та його уповноваженій особі.
Стосовно ж доводів скаржника про відсутність у нього обов`язку повідомляти відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки у зв`язку з внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців  відомостей про припинення ним підприємницької діяльності   та у зв`язку із виїздом   06.07.2020 за межі території України, то колегія суддів зазначає наступне.
Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.
Вказане Положення розроблено відповідно до  статей 63  та  70  глави 6 розділу II Податкового кодексу України з метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі -   Державний реєстр) та  регулює відносини, що виникають при реєстрації фізичних осіб, які є громадянами України, іноземцями та особами без громадянства
Державний реєстр створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються  Податковим кодексом України  та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Цим Положенням серед іншого визначаються порядок та процедура повідомлення фізичної особи - платника податків про мету збору персональних даних, їх склад, а також про її права та обов`язки як суб`єкта персональних даних (ч.1-3  розділу І вказаного Положення).
Згідно  частини 1 розділу ІІ  обумовленого Положення  усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.
Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.
Отже процедура внесення змін до Державного реєстру та даних облікової картки пов`язується саме із виконанням фізичною особою як платником податків свого обов`язку щодо звернення до контролюючого органу із відповідною заявою за формою № 5ДР і така процедура поширюється на усіх фізичних осіб – громадян України незалежно від їх місця проживання та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про припинення їх підприємницької діяльності. 
Натомість з матеріалів справи та пояснень сторін слідує, що доказів звернення до податкового органу з відповідною заявою про внесення (до облікової картки платника -фізичної особи) відомостей щодо зміни даних (зокрема щодо зміни місця проживання) у зв`язку з виїздом за кордон позивач  не надав.
Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що  відповідачем правомірно  направлено  рекомендоване поштове відправлення з наказом №1314-ПП від 13.04.2023 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмовим повідомленням № 81/13-01-24-08-08 від 13.04.2023 року та вимогою про надання документів №11724/6/13-01-24-08 від 12.04.2023 року   на адресу позивача зазначену у даних облікової картки такого платника -фізичної особи.
З огляду на приведені  положення законодавства, фактичні обставини справи та доводи скаржника,  колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього. 
Добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. 
Неотримання платником податків копії наказу та повідомлення про проведення перевірки надісланим контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення не свідчить про невиконання відповідачем обов`язку встановленого податковим законодавством щодо своєчасного та належного повідомлення платника податків про проведення перевірки (постанови Верховного Суду від 9 жовтня 2018 року у справі №820/1864/17, від 18 липня 2019 року у справі №0440/5993/18, від 21.10.2021 року по справі №360/4692/19 та від 17.03.2021 по справі №823/1606/17).
Стосовно ж доводів скаржника про закінчення строків, встановлених   п. 44.3 ПК України  для зберігання платниками податків   документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання – з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності та не внесення жодних змін, які стосувалися обчислення строків зберігання таких документів, або  запровадження мораторію, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно х пунктом 44.3. ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених  пунктом 44.1  цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:
44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до  статей 39  і  39-2,  пункту 141.4  статті 141 цього Кодексу;
44.3.2. 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними  пунктом 133.1  статті 133,  підпунктом 133.2.2  пункту 133.2 та  пунктом 133.4  статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з  підпунктом 44.3.1  цього пункту;
44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги  підпунктів 44.3.1  та  44.3.2  цього пункту;
44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені  пунктом 44.1  цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до  статей 39  і  39-2,  пункту 141.4  статті 141 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.
Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених  пунктом 102.3  статті 102 цього Кодексу.
За змістом пункту 102.3  статті 102 названого Кодексу відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого:
102.3.1. платник податків перебуває поза межами України, якщо таке перебування є безперервним та дорівнює чи є більшим за 183 дні;
102.3.2. контролюючому органу згідно із законом та/або рішенням суду заборонено проводити перевірку (перевірки) платника податків;
102.3.3. контролюючим органом зупинено, продовжено, перенесено строки проведення перевірки у порядку, передбаченому  статтями 44,  82  та  85  цього Кодексу або  Митним кодексом України.
З матеріалів справи убачається, що перевірка господарської діяльності позивача проведена за період з 01.01.2017 року по 05.05.2020 року. 05.05.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за рішенням позивача внесено запис про припинення його підприємницької діяльності.
Порядок зняття з обліку платників податків у контролюючих органах  визначено розділу ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588. 
Платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (крім випадків, коли обов`язок здійснювати таке повідомлення покладено законом на орган державної реєстрації).
Підставою для зняття фізичної особи-підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою- підприємцем за його рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою (абзац перший підпункту 1 пункту 11.18 розділу XI Порядку № 1588).
Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа – платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності (абзац перший підпункту 6 пункту 11.18 розділу XI Порядку № 1588).
Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПКУ документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, коли розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Абзацами першим – четвертим пункту 102.1 статті 102 ПКУ визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПКУ, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПКУ, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня – у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39 прим. 2 ПКУ), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 ПКУ, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, – за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня – у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39 прим. 2 ПКУ) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПКУ, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.
З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПКУ, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами ПКУ.
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПКУ (пункт 113 1 статті 113 ПКУ).
Однак, в частині єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з частиною шістнадцятою статті 25 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Слід зауважити, що пунктом 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПКУ.
При цьому дію пункту 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Водночас, пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у пункті 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.
Так, відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ тимчасово, до 01 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.
Підсумовуючи викладене,  у разі внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця або подання до контролюючого органу заяви за формою № 8-ОПП фізичною особою, яка припинила незалежну професійну діяльність, позапланова документальна перевірка (крім єдиного внеску) проводяться за період, визначений контролюючим органом з урахуванням строків давності – 1095 днів, що продовжуються на період їх зупинення з 18 березня 2020 року до 31 липня 2023 року (включно).   Окрім того, з урахуванням абзацу четвертого підпункту 44.3.4 пункту 44.3 статті 44 ПК України передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності   в тому числі і на період з 18 березня 2020 року до 31 липня 2023 року.
За приведених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про закінчення строків, встановлених   п. 44.3 ПК України  для зберігання позивачем, як платником податків   документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті.
Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано процедуру проведення перевірки, за наслідками якої були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, а вище приведені доводи позивача не спростовують правомірності проведення такої перевірки.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом  та відповідачем не ураховано понесені позивачем витрати при провадженні підприємницької діяльності, то колегія суддів зазначає таке.
За висновком акту перевірки позивачем не підтверджено задекларовані ним витрати  за звітний період 2018 року на суму 861400 грн  та 2753227,67 грн  за звітний період 2019 року у зв`язку з ненаданням до перевірки первинних документів, що підтверджують задекларовані показники. Не підтвердження показників задекларованих позивачем витрат вплинуло на  висновки контролюючого органу про порушення позивачем пунктів 177.2, п. 177.3 ,п. 177.4 ст. 177 ПК України, заниження сум чистого доходу позивача за період 2018-2019 рр та як наслідок  заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 155052 грн за 2018 рік та 495580,98  грн за 2019 рік та   військового збору  у розмірі 12921 грн за 2018 рік та 41298,42 грн за 2019 рік. 
Податковий кодекс України  (далі -  ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 162.1.1. п. 162.1 ст. 162 ПК  України  установлено, що платниками податку серед іншого є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування резидента є:
163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;
163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (п. 163.1 ст. 163 ПК України).
Відповідно до п. 177.1 та 177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною  пунктом 167.1  статті 167 цього Кодексу. 
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3  ст. 177 ПК України).
Пунктом  177.4 ст. 177 ПК України установлено перелік витрат, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, а зокрема:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до  Закону України  "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Підпунктами 1.1, пп.1.2, т.1.3, п.16 підрозділу 10 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI змінами установлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені  пунктом 162.1  статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені  статтею 163  цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до п.   14.1.36 ст. 14 ПК України   господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно пункту  44.1 статті 44 ПК України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до підпункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на віднесення витрат по його придбанню  на зменшення об`єкта оподаткування, платник повинен мати первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
З огляду на   перебування позивача під час здійснення заходу контролю за межами  України та ураховуючи  принцип змагальності сторін та офіційного з`ясування судом всіх  обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.
Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Аналогічні висновки, відображені у постановах ВС від 07.12.2022 по  справі №200/6156/20-а, від  20 червня 2023 року у справі №560/4260/20.
З матеріалів справи убачається, що на підтвердження показників задекларованих витрат позивач надав суду першої інстанції:
- фіскальні чеки складені на іноземній мові про придбання товарів  (а.с. 103-146, 147-161, 191- 192,) однак такі докази  які не містять жодних відомостей ким був придбаний товар та  у якій діяльності такий товар  був використаний.
-акти надання послуг нерегулярних пасажирських перевезень за  січень, лютий, березень,  червень, липень,  серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018  (а.с.189, 190, 193- 195, 249-250 т.1, а.с. 1- 20, 39-50 т.2)   та   січень, лютий, березень, квітень, травень, серпень , вересень, жовтень  2019 року (а.с. 147-148 т.1, а.с. 23-38 т.2), з яких убачається надання позивачем послуг нерегулярних пасажирських перевезень у період 2018 -2019рр ;
- шляхові листи пасажирів та журнал реєстрації шляхових листів пасажирів  (а.с. 196-219, 221-232, 237-240 т.1);
- банківські виписки по рахунку за  квітень,  травень, червень, липень та  жовтень 2019 року, яка містить відомості  надходження платежів за послуги нерегулярних перевезень  пасажирів (а.с.220, 223, 233-236 т.1, а.с. 21-23 т.2).
Однак, долучені до матеріалів справи акти надання послуг нерегулярних пасажирських перевезень, шляхові листи пасажирів та журнал реєстрації шляхових листів пасажирів,  банківські виписки по рахунку за  квітень,  травень, червень, липень та  жовтень 2019   не містять відомостей про понесені позивачем витрати та не підтверджують задекларованих позивачем показників витрат у 2018 та 2019 рр.
Стосовно ж долучених фіскальних чеків, які складені на іноземній мові про придбання товарів  (а.с. 103-146, 147-161, 191- 192), то такі чеки не містять відомостей про те, хто придбавав  такі товари  та у якій діяльності  та  ким (якою зокрема особою- субєктом)  ці товари було використано та/або спожито. 
Крім того, позивачем не надано: доказів наявності у період 2018-2019 рр. трудових ресурсів (водіїв); доказів  надання позивачем  коштів під звіт  для водіїв з метою забезпечення  господарської діяльності позивача; доказів  звітування  таких працівників (водіїв) про витрачені ними кошти за кордоном  під час надання послуг по здійсненню пасажирських перевезень  у межах господарської діяльності позивача, доказів фактичного використання (списання), придбаних ТМЦ  у межах господарської діяльності позивача, в тому рахунку і з урахуванням норм  списання ПММ  в залежності від пробігу транспортного засобу та нормативного обсягу споживання, нормативів поточного та капітального ремонту, тощо.
Отож, долучені позивачем  до матеріалів  фіскальні чеки не підтверджують їх  зв`язку з господарською діяльністю позивача. 
В ході розгляду апеляційної скарги, судом запропоновано позивачу надати усі наявні у нього докази на підтвердження задекларованих ним показників  витрат у період 2018-2019рр. та зв`язку вказаних фіскальних чеків з господарською діяльністю позивача.
Однак, жодних інших доказів  та підтверджених пояснень  щодо здійснених позивачем витрат  не надано. 
За приведених фактичних  обставин,  позивачем  як в ході розгляду справи у суді першої так і апеляційної інстанцій  не доведено правомірності задекларованих ним показників.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 11.07.2023 №16088/13-01-24-08, №16089/13-01-24-08, №16087/13-01-24-08  прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року  у справі № 380/2523/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави  подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 05 листопада 2024 року