УХВАЛА

31 жовтня 2024 року 
м. Київ

справа № 820/9119/15
адміністративне провадження № К/990/38824/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024 по справі №820/9119/15 за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа Національний банк України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
Справа неодноразово переглядалася судами. За результатами останнього судового розгляду рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024, відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа Національний банк України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2015 № 0000114300, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1809031760,00 грн.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024 по справі №820/9119/15.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.
Скаржником вказано підставами касаційного оскарження пункти 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що оскаржувані судові рішення у справі №820/9119/15 є необґрунтованими та підлягають скасуванню з підстав неправильного застосування судами наступних норм матеріального права: 
1) підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) в частині неврахування у податковому обліку банку курсових різниць від перерахунку резервів за кредитами в іноземній валюті (постанова Верховного Суду від 09.07.2019 у справі №820/9119/15). 
2) пункту 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) в частині відображення у податковому обліку Банку доходу при визначенні фінансового результату по операціях факторингу. Висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах відсутній. 
3) пункту 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) в частині визначення складу витрат платника податку при сплаті процентів за борговими зобов`язаннями (постанова Верховного Суду від 09.07.2019 у справі №820/9119/15). 
Також Акціонерним товариством «УкрСиббанк» зауважено, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином наявні у справі докази, зокрема, Акт перевірки АТ «УКРСИББАНК», який підтверджує факт здійснення відповідачем невірного розрахунку підсумкової суми завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток, внаслідок якого відбулось подвійне притягнення Банку до юридичної відповідальності, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, а саме статті 242 КАС України щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, а також приписів КАС України щодо захисту прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, порушення принципу законності та неврахування наданих Банком доказів.
Верховний Суд зауважує, що посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 09.07.2019 у справі №820/9119/15 є неприйнятними. 
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що направлення справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення справи, отже, й остаточного формування правового висновку у ній. За результатами нового розгляду справи фактично, доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, а така зміна, у свою чергу, вплине або може вплинути на правові висновки у справі.
Відповідно до частини 5 статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення судом касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи, разом з цим, невиконання судами даної умови може бути розцінено як порушенням норм процесуального права. Проте Акціонерним товариством «УкрСиббанк» не вказано порушення норм процесуального права як підставу касаційного оскарження відповідно до приписів пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Самі по собі посилання на порушення судами норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та також не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано та не обґрунтовано дану підставу касаційного оскарження.
Також Верховний Суд зауважує, що у випадку посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Суд касаційної інстанції зазначає, що саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норми матеріального права та як така норма має застосовуватися, який правовий висновок має бути сформовано у даній справі.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024 по справі №820/9119/15 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва