Справа № 353/651/24 
Провадження № 22-ц/4808/1591/24 
Головуючий у 1 інстанції ЛУКОВКІНА У. Ю. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді             Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Баркова В.М, Девляшевського В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
24 червня 2024 року ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1274-9822 від 20.09.2023  року в  розмірі 59984  грн.,  яка складається з 12000 грн. – прострочена заборгованість за  кредитом;  47984 грн.  – прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на день подання позову допустив виникнення заборгованості по кредитному договору в загальній сумі 87 464,0 грн. Проте просив стягнути з боржника на користь кредитодавця частину заборгованості за кредитним договором в розмірі 59 984,0 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1274-9822 від 20.09.2023 року, яка станом на 26.04.2024 року становить 59 984 грн., складається з 12000 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 47984 грн. простроченої заборгованості за процентами., а також 2422,40 грн.  понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Працевитий Г.О. подав апеляційну скаргу.
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції фактично не було належним чином досліджено докази по справі в частині надання аналізу порядку та процесу укладення кредитного договору, не було досліджено питання щодо відповідності нормам чинного законодавства положень договору, у зв`язку із чим безпідставно ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в повному обсязі та стягнення заборгованості в розмірі 59 984 грн.
Скаржник зазначає, що вказана сума боргу не обгрунтована вимогами чинного законодавства. Також стверджує про відсутність волевиявлення на укладення кредитного договору, оскільки позичальник не був ознайомлений з кредитним договором, не підписував його та не був обізнаний щодо умов кредиту. 
Зазначає, що в суді першої інстанції вказував на використання позивачем факту погодження ОСОБА_1 паспорту кредиту як автоматичне укладення кредитного договору, що порушує вимоги чинного законодавства, Закону України «Про електронну комерцію». Так, фактично, судом не було прийнято до уваги той факт, що договір фактично не укладався та не надавався на ознайомлення відповідачу. Кредитор в одностороньому порядку використав підпис накладений на паспорт споживчого кредиту – для підписання самого договору. Судом було проігноровано факт використання кредитором повторно одноразового ідентифікатора, що суперечить вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Також не було взято до уваги завищену ставку проценту за користування кредитом, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». 
Стверджує, що кредитор не ознайомлював позичальника з кредитним договором, а використав ідентифікатор для підтвердження ознайомлення із паспортом кредиту як автоматичне погодження умов кредитного договору. Однак, підписання паспорту кредиту не може бути автоматичним підписанням кредитного договору, з огляду на те, що він надається з орієнтовними умовами по кредиту, не містить більшості положень щодо відповідальності сторін, порядку нарахування відсотків. Тому вказує, що фактично ОСОБА_1 не погоджувався з умовами щодо строку кредитування та відсоткової ставки, оскільки не ознайомився з кредитним договором. Фактично, кредитор в автоматичному порядку переніс одноразовий ідентифікатор, котрим було підписано паспорт споживчого кредиту на кредитний договір №1274-9822 чим порушив вимогу Закону України «Про електронну комерцію».
Окрім того, скаржник вказує, що позивачем не було надано суду оригінал вказаного кредитного договору разом із протоколами підпису, що унеможливлює перевірку накладення такого підпису в порядку, встановленому Законом України «Про електронну комерцію». Тому відсутні підстави вважати, що такий кредитний договір належний та взагалі був підписаний ОСОБА_1 .
Щодо розміру заборгованості, позичальник не заперечує факт перерахування йому грошових коштів у розмірі 12 000,00 грн., визнає розмір заборгованості та необхідність її повернення лише в сумі тіла кредиту. А нарахування суми відсотків за користування кредитом вважає здійсненим з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування». Адже Законом України від 22.11.2023 № 3498-IX, «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» було внесено зміни до Закону України “Про споживче кредитування”, зокрема доповнено перехідні положення Закону України “Про споживче кредитування” пунктом 17, згідно з яким тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому Статтю 8 Закону було доповнено частиною 5, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Сам Закон України від 22.11.2023 № 3498-IX, «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» в частині обмеження відсоткової ставки в розмірі 2,5 та 1,5% відповідно - поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки закон «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 р., то всі споживчі договори що продовжують свою дію після вказаної дати застосовують відсоткові ставки в період з 24.12.2023 р. по 22.04.2024 р. в розмірі не більше 2,5% в день, та в період з 22.04.2024 р. по 20.08.2024 р. – в розмірі не більше 1,5% в день, надалі – не більше 1% в день. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що з 20.09.2023 р. по 03.10.2023 р. кредитором було обраховано процент за ставкою 1,0%. З 04.10.2023 р. по 26.04.2024 р. – процент обраховується за ставкою 3,0%.
Крім того вказує на несправедливі умови договору про відсоткову ставку адже розмір реальної річної ставки та процентів за користування кредитними коштами порушує принципи добросовісності, розумності та фактично ставить позичальника в досить невигідне положення.
Також зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, обґрунтовуючи це тим, що неодноразово звертався до суду із клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалами суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні заяв представника Фотуйми Н.Р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. В обґрунтування відмови суд зазначав про відсутність технічної можливості належної відеофіксації судового засідання адже суд не забезпечений в достатній кількості камерами відеофіксації, тому немає можливості забезпечити надійну відеоконференцію судового засідання, а також з посиланням на незначну складність справи. Так, судом було порушено право на участь в судових засіданнях представника відповідача, що унеможливило надання пояснень суду та прийняття участі в дослідженні доказів по справі, що призвело до порушення принципів змагальності, рівності та гласності судового процесу.
Враховуючи викладене, просить скасувати рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року за позовом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із змістом та вимогами апеляційної скарги, вважає такою, що не підлягає задоволенню.
Позивач зазначає, що на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
Кредитний договір №1274-9822 від 20.09.2023 р., укладений із відповідачем разом із Правилами надання споживчих кредитів та Паспортом споживчого кредиту (Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідач підписав кредитний договір №1274-9822 від 20.09.2023 року відповідно до розділу 12 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором А7196, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. Позичальник, з метою укладення договору самостійно сформував відповідну заявку на сайті товариства. Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до Постанов Правління Національного банку України позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Тому на підтвердження перерахування коштів надано довідку про перерахування суми кредиту №1274-9822 від 20.09.2023 року, а також лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 .
При укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з його боку (створення за допомогою веб-сайту Заявки) укладення договору було б неможливе і кредитні кошти не були би перераховані.
Крім того, відповідач з метою отримання послуг з онлайн-кредитування через BankID передав позичальнику персональні дані, що містяться в кредитному договорі (паспортні дані, ідентифікаційний код місце реєстрації) для належної ідентифікації при укладенні договору.
У кредитному договорі №1274-9822 від 20.09.2023 року сторонами було погоджено умови щодо строку, розміру та умов сплати процентів і ОСОБА_1 погодився з такими умовами, шляхом електронного підпису договору одноразовим ідентифікатором A7196.
Зазначає, що відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними.
Щодо твердження скаржника про максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати 1% відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» позивач вказує, що зазначений Закон України прийнятий від 22.11.2023 р. та набрав чинності 24.12.2023 р., а кредитний договір № 1274-9822 укладений 20.09.2023 р., тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Отже, відсоткова ставка встановлена договором відповідає умовам чинного законодавства.
Щодо правового тлумачення про реальну річну процентну ставку зазначає, що розрахунок реальної річної процентної ставки, що визначена в п. 4.13 договору здійснюється товариством та іншими фінансовими компаніями відповідно до нормативно правових актів Національного банку України (ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування»), зокрема відповідно до Постанови Правління Національного банку України №16 від 11.02.2021р. «Про затвердження Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Так, відповідно до даної постанови встановлено (визначено) методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит для небанківських фінансових установ України, які відповідно до законів України мають право надавати споживчі кредити, що і було здійснено ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відображено в п. 4.13 Договору.
Також у відзиві зазначено, що товариством не здійснювалося будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно наданого розрахунку заборгованості, товариство здійснило лише нарахування по процентах (згідно п. 4.10. та 10.1 Договору) за користування кредитом в строк договору (згідно п. 4.12. Договору), що погоджений між сторонами.
Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав свої зобов`язання за кредитним договором №1274-9822 від 20.09.2023 р. в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору на зазначений ним картковий рахунок. Перерахування коштів у сумі 12 000,00 грн підтверджується листом (довідкою) від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо видачі кредиту ОСОБА_1 за договором №1274-9822 від 20.09.2023 р та довідкою про перерахування суми кредиту №1274-9822 від 20.09.2023 року.
Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 59 984,00 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону. 
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20.09.2023 року між кредитодавцем - ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (позивач) та позичальником – ОСОБА_1 (відповідач) був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1274-9822. Відповідно до його умов кредитодавець відкрив для позичальника кредитну лінію шляхом надання позичальнику кредитних коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом (пп. 2.1, 2.2 договору). Відповідно до п. 2.3 повне погашення кредиту здійснюється не пізніше останнього дня першого базового періоду, а саме 03.10.2023 року. Загальний розмір кредиту становить 12000,0 грн. (п. 4.1 договору). Базовий період складає 14 календарних днів (п. 4.8 договору). Відповідно до п. 4.12 договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту - 15.07.2024 року. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за ставкою 3,0 % за кожен день користування кредитом (п. 4.10 договору). Відповідно до п. 4.7 договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом – фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватись можливість скористатись кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки ж діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання усіх умов відповідної програми лояльності. Так відповідно до п. 10.1 договору позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п.п. 10.2, 10.3 цього Договору, користується програмами лояльності Кредитодавця та сплачує проценти (відсотки) за користування Кредитом за наступними ставкою(-ми):
Промо-ставка (вид акційної процентної ставки) становить 1.00% одна ціла п`ятдесят сотих відсотки (-ів)) за кожен день користування Кредитом протягом перших 14 (чотирнадцять) календарних днів першого Базового періоду, яка надається Кредитодавцем        виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами Кредитодавця.
Пільгова процентна ставка становить 2.50 % (дві цілих п`ятдесят сотих відсотки (-ів)) за кожен день користування Кредитом протягом першого Базового періоду, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами Кредитодавця.
Знижена процентна ставка становить 2.50 % (дві цілих п`ятдесят сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору. Якщо вказаний в цьому абзаці п.10.1 Договору розмір Зниженої процентної ставки дорівнює 0,01%, зазначене означає, що розмір Зниженої процентної ставки дорівнює розміру Пільгової процентної ставки, тобто можливість сплати процентів за Пільговою процентною ставкою фактично надається впродовж усього строку кредитування.
У п. 10.2. договору вказано: Право користування Кредитом за Пільговою процентною ставкою протягом першого Базового періоду надається Позичальнику, якщо         про це вказано в п. 10.1 Договору за умови, що Позичальник у повному обсязі сплачує проценти за користування Кредитом, нараховані за Пільговою процентною ставкою не пізніше останнього дня першого Базового періоду. У разі несплати Позичальником у повному обсязі нарахованих за Пільговою процентною ставкою відсотків за користування Кредитом не пізніше останнього дня першого Базового періоду, нарахування процентів за користування Кредитом за перший Базовий період здійснюється за Стандартною процентною ставкою (за виключенням періоду нарахування відсотків за Промо-ставкою, якщо Позичальнику було надано право протягом певного періоду сплачувати проценти за користування Кредитом за Промо-ставкою, оскільки нарахування відсотків за Промо-ставкою здійснюється незалежно від того, чи своєчасно і чи у повному обсязі Позичальник виконав зобов`язання з оплати відсотків, нарахованих за Промо-ставкою). Надалі нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за Стандартною процентною ставкою до моменту повного погашення Позичальником заборгованості зі сплати процентів. З моменту повного погашення Позичальником заборгованості зі сплати процентів подальше нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Зниженою процентною ставкою.
Відповідно до п. 4.8. договору зазначено, що Базовий період складає 14 (чотирнадцять цілих нуль сотих) календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Перебіг кожного наступного Базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього Базового періоду, крім наступного випадку: якщо Позичальник у поточному Базовому період і має        заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного Базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного Базового періоду. Перебіг останнього Базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.
Пунктом 1.1. ч. 1 договору передбачено, що базовий період сплати відсотків (далі – Базовий період) – проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у розділі 4 цього Договору і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця.
Пунктом 1.1. ч. 4 договору передбачено, що проценти за користування кредитом – це грошові кошти, які згідно Договору Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю за користування Кредитом. Нарахування Процентів здійснюється за процентними ставками, що визначені у Договорі (а.с. 9-15).
Відповідно до п. 11.13 договору, невід`ємною частиною цього договору є додатки: правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором) відповідно до методики НБУ (а.с. 16-26).
У паспорті споживчого кредиту передбачено орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту споживача, а саме: стандартна процентна ставка 1095,0% річних (3,00 % в день); пільгова ставка 912,50 % річних (2,50 % в день); знижена ставка 912,50% річних (2,50 % в день); промо-ставка 365,0% річних (1,0% в день).
Відповідно до розділу 3 договору, цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Для укладення цього договору позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця усіх граф відповідної форми. За результатами розгляду наданої позичальником інформації, кредитодавець здійснює перевірку дійсності та достовірності особистих даних позичальника. Ідентифікація та верифікація позичальника здійснюється кредитодавцем згідно Правил та в один із способів, визначених нормативно-правовим актом НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу. У разі погодження із запропонованими кредитодавцем умовами договору, позичальник надає кредитодавцю відповідь про повне і безумовне прийняття пропозиції кредитодавця (акцепт) шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику в СМС-повідомленні або надається шляхом здійснення дзвінка на номер телефону, який був наданий позичальником, що вважається підписанням договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно п. 4.6 договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної в п. 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.
Відповідно до копії Договору № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019 року він регулює відносини між АТ КБ «ПриватБанк» (банк) та ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (клієнт), згідно з якими банк надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому платежів за допомогою системи LiqPay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням клієнта на банківські картки платників (а.с. 127-131).
20.09.2022 року кредитні кошти в розмірі 12000,0 грн. були перераховані відповідачу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , яка зазначена у договорі в розділі «Реквізити сторін», за допомогою системи платежів LiqPay, що підтверджується довідкою ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відомостями АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay (а.с. 27-35).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання договору про відкриття кредитної лінії № 1274-9822 від 20.09.2023 року. Через порушення умов договору з боку позичальника своєчасне погашення зобов`язання не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, з урахуванням часткового списання кредитором заборгованості, загальний розмір якої становить 59 984,00 грн.
Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.
За правилом частини першоїстатті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Договір про відкриття кредитної лінії № 1274-9822 від 20.09.2023 року містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором А7196, який було надано позичальнику для підписання договору та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. 
В п.11.1. кредитного договору зазначено, що цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Пунктом 11.13 кредитного передбачено, що Правила відкриття кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором є невід`ємними частинами договору та разом з договором про відкриття кредитної лінії складають єдиний договір.
В розділі 11 кредитного договору зазначено, що Позичальник даним підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://creditkasa.ua, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 7.2.1); Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для Позичальника (п. 7.2.2).
Відповідно Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) разом з кредитним договором складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови. Таким чином, у Паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування.
Тому доводи скаржника про порушення норм чинного законодавства у зв`язку із використання позивачем факту погодження позичальником Паспорту кредиту як автоматичне укладення кредитного договору та їх підписання єдиним одноразовим ідентифікатором є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір разом з усіма супутніми документами, які складають один договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам  статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачем, кредитний договір не був би укладений між сторонами.
Наведене свідчить, що при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Отже, сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. Відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Крім того скаржник не заперечує факт перерахування йому грошових коштів у розмірі 12 000,00 грн., визнає заборгованість у сумі тіла кредиту, однак нарахування прострочених відсотків вважає безпідставним.
Матеріалами справи встановлено, що 20.09.2022 року кредитні кошти в розмірі 12 000,0 грн. були перераховані відповідачу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , яка зазначена у договорі в розділі «Реквізити сторін», за допомогою системи платежів LiqPay, що підтверджується довідкою ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відомостями АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay (а.с. 27-35).
До того ж, як зазначалось, невід`ємною частиною Договору № 1274-9822 від 20.09.2023 року є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті Товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить п.12 договору - реквізити сторін.
Відповідно до п.п.2.1, 2.2 кредитного договору кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договором.
Згідно з п. 2.3 кредитного договору для мінімізації загальних витрат Позичальника за Кредитом Кредитодавець рекомендує Позичальнику здійснити повне погашення Кредиту не пізніше останнього дня першого Базового періоду строку кредитування (більш детально див. п.5.3 Договору) згідно наступного розрахунку: дата видачі 20.09.2023 р, останній календарний день першого Базового періоду 03.10.2023 р., сума кредиту – 12 000 грн., нараховані проценти кредиту за користування Кредитом – 1680.00 грн, разом до сплати 13 680 грн.
Відповідно до п. 3.1 цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 3.2. Договору для укладення цього Договору, у порядку встановленому Правилами, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту кредитодавця та які необхідні для укладення нового договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних.
Згідно з п.п. 4.1., 4.2. загальний розмір кредиту 12 000 грн, дата видачі якого 20.09.2023 року.
Згідно з 4.7. Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом - фіксована. Процентна ставка за користуванням Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом, однак Позичальнику на умовах, вказаних у даному Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися Кредитом за Промо-ставкою та/або Пільговою, та/або Зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності.
Відповідно до п.4.8. Базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного Базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього Базового періоду, крім наступного випадку: якщо Позичальник у поточному Базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного Базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного Базового періоду. Перебіг останнього Базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.
Згідно п.4.9. Сплату процентів за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніш останнього дня кожного Базового періоду. Проценти за користування Кредитом вважаються: сплаченими з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок Кредитодавця. Позичальник підписанням цього Договору підтверджує та розуміє, що після ініціювання Позичальником переказ коштів з власного рахунку на рахунок Кредитодавця проходить певний час до моменту зарахування сплачених Позичальником коштів на рахунок Кредитодавця, а також те, що ризики того, що сплаче Позичальником кошти можуть надійти на рахунок Кредитодавця із затримкою, несе Позичальник.
Відповідно до п.4.10. кредитного договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою) .
Згідно з п.4.12. кредитного договору строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 15.07.2024 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження Строку кредитування в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. Подовження Строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань Позичальника.
Відповідно до п.4.14. кредитного договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення Договору (за весь строк кредитування) складає: 120 000 грн. та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом.
Пунктом 8.5 кредитного договору, передбачено, що у разі прострочення Позичальником сплати процентів за користування Кредитом на строк понад один календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування Кредитом до настання дати закінчення Строку кредитування, визначеного п.4.12. даного Договору.
Таким чином, кредитним договором визначено строк його дії до 15 липня 2024 року та право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, які припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування, відповідач з умовами кредитного договору та правилами відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті товариства, був ознайомлений під час оформлення заявки на отримання кредитних коштів, шляхом підписання вказаних документів електронним підписом з одноразовим ідентифікатором А7196.
Отримання кредитних коштів в розмірі 12 000 грн. підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
Таким чином кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, які ОСОБА_1 зобов`язався повернути у визначений договором строк, однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за вказаним договором.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 20.09.2023 року відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 12 000 грн, у період з 20.09.2023 року по 03.10.2023 року, який є пільговим періодом, Товариство нараховувало відсотки за користування коштами згідно пільгової відсоткової ставки 1% за кожен прострочений день, а з 04.10.2023 року - згідно з погодженою сторонами базовою відсотковою ставкою 3% за кожен день прострочення.
ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти, жодного погашення не здійснив, тому товариство згідно з умовами договору нарахувало розмір простроченої заборгованість за процентами на 26.04.2024 року в межах строку дії договору, який мав діяти до 06 липня 2024 року (20.09.2023 року плюс 300 днів). 
Колегія суддів зазначає, що розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.
Таким чином, відповідач допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно не сплачується.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був обмежитись стягненням денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1 %, оскільки станом на день винесення рішення набув чинності п. 5 розділу I Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону було передбачено, що дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом, не можна визнати обґрунтованими з огляду на таке.
Згідно ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Ураховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 20 вересня 2023 року, тобто до набрання чинності цим Законом, а також те, що строк дії цього договору сторонами не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка нараховувалась відповідачем у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом і підстав нараховувати понижену проценту ставку у розмірі у позивача не було. 

Щодо посилань представника відповідача на несправелдивість умов договору зі сторони позивача при укладенні спірного договору, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22) зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 333/7121/18 (провадження № 61-9581св21) зазначено, що: «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору».
У пункті 36.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено: «З 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції: статті 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті); статті 19 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про заборону нечесної підприємницької практики - будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (пункт 14 статті 1 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Поняттям такої практики охоплюється, зокрема, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (пункт 2 частини другої статті 19). За змістом абзацу першого частини другої цієї статті підприємницька практика вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах (пункти 3 і 4 частини другої статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (абзац восьмий частини другої вказаної статті у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV).

Доводи апеляційної скарги про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору не доведені, сам договір містить всі істотні умови характерні для такого виду договорів, та визначальним для результатів розгляду спору суд вважає те, що саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією договору і отримав кошти за умовами договору кредитування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають можливість дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Правилами надання грошових коштів у позику та інших супутніх документів, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, встановлюється порядок укладення договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») та відповідачем, а саме: відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подав заявку на отримання кредиту (вказав всі дані, відмічені у заявці в якості обов`язкових для заповнення) за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту; Товариство проінформувало позичальника про прийняте рішення щодо видачі кредиту відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та статті 641, 642 ЦК України,  після чого надіслало ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору; відповідач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією ТОВ «Укр Кредит Фінанс» щодо укладання електронного договору  (офертою), яка була розміщена в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства; відповідач надав відповідь електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти Товариства, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий відповідачу в смс-повідомленні), відповідно до абзацу 2 частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»; ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті відповідача.  

Із наведеного вище порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.

З огляду на викладене, також не заслуговують на увагу доводи представника апелянта про недійсність договору з підстав непідписання кредитного договору після ознайомлення із паспортом кредиту, оскільки відповідач не погодив умови кредитування після їх вивчення. 

Встановивши, що без здійснення певних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений, суд дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Отже, позичальник ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на підставі електронного договору про відкриття кредитної лінії № 1274-9822 від 20 вересня 2023 року у розмірі 12 000,00 грн, що він не заперечує, але гроші не повернув, назважаючи на відсутність погоджених, на його думку, умов кредитування. 

Не заслуговують на увагу твердження скаржника, що договором передбачено нарахування неправомірно великої суми за договором, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до вимог ст. 1048, 1051,1054 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Позивач має законне право на нарахування процентів згідно з п.4.7 та 10.2 Договору протягом строку договору, що визначені в п.п.4.8 – 4.10 Договору.
Жодного контррозрахунку процентів відповідачем не подано.
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики та відсотків за користування позикою, застосована в межах погодженого сторонами строку кредитування, є доведеною та підлягає задоволенню.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою (згідно умов договору – 14 днів з моменту отримання кредиту) не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №1274-9822 від 20.09.2023 року.
Згідно з п.8.4 Договору позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця проценти від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення в силу положень ст. 625 ЦК України, неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за даним Договором, які виникли у зв`язку  з порушенням позичальником зобов`язань за цим договором під час дії карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року №211 (із наступними змінами та доповненнями» та/або у тридцяти денний строк після завершення дії такого карантину. Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплатити  на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Позивачем дотримано вимоги пункту 8.4 Договору та нових правил роботи банків та небанківських установ, викладених у Закону України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Отже, позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі.
Викладені в апеляційній скарзі твердження, зокрема щодо незабезпечення доступу до участі у справі в режимі відеоконференції, є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України, учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Згідно ч. 6 ст. 212 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.
Водночас використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку.
Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, здійснювати інші  процесуальні права та обов`язки.
Відеоконференція, у якій беруть участь учасники справи, фіксується судом, який розглядає справу, за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису. Відео- та звукозапис відеоконференції зберігається в матеріалах справи.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі  № 910/22513/17 зазначила, що передбачаючи можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, висуваються певні вимоги до технічних засобів і технологій, які мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, відео- та звукозапис, а також інформаційну безпеку відеоконференції.

Тому, відмовляючи у задоволенні заяв про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції, ухвалами від 29 липня 2024 року, від 03 вересня 2024 року, від 19 вересня 2024 року, від 15 жовтня 2024 року суд першої інстанції заявляв про відсутність технічної можливості проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Крім того вказував про порушення заявником вимог ст. 212 ЦПК України щодо порядку подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

До того ж апеляційний суд звертає увагу, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відео конференції є правом суду. Положення ст. 212 ЦПК України не передбачають обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно, не підлягають стягненню з позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Працевитого Геннадія Олександровича залишити без задоволення. 
Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2024 року. 

Судді                                                   Є.Є. Мальцева
В.М. Барков 
В.М. Девляшевський