Справа № 461/3339/22                                Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/1045/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
Секретар Іванова О.О.
З участю: представника позивача-адвоката Салашник Г.І., представника ЛМР-Процик І.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №461/3339/22 за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальна громада м.Львова в особі Львівської міської ради, П`ята Львівська державна нотаріальна контора,- про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування за законом
в с т а н о в и в:

05.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою та просить: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю у період з 2010 року по січень 2021 року; змінити ОСОБА_1 черговість одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , 1931 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з четвертої на першу чергу спадкування.
       В обгрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . У квартирі АДРЕСА_2 даного будинку по сусідcтву проживала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки у ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , не було дітей, відтак останні називали позивача своєю донькою, а відтак вони, фактично проживали однією сім`єю. Останні, будучи у віці близько 70 років, потребували постійного догляду, допомоги. За таких обставин позивач, будучи названою фактичною донькою, купувала усе необхідне для ведення домашнього господарства, готувала для них, прибирала в квартирі, виконувала інші необхідні речі та прохання.
       Усі свята, включаючи релігійні, вони святкували, як одна сім`я, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , були другими бабусею та дідусем для моїх дітей, а діти для них онуками.
ОСОБА_6 , будучи у віці 77 років, важко захворіла та стала повністю прикутою до ліжка, внаслідок перелому тазобедреного суглобу. З врахуванням того, що ОСОБА_5 за станом свого здоров`я та з етичних міркувань не міг здійснювати догляд за дружиною, відтак позивач, стала фактично проживати з ними однією сім`єю. Тривалий час позивач щодня, два рази на день, була змушена доглядати за ОСОБА_6 , за призначенням лікарів вводити необхідні ін`єкції, готувати для них їжу та годувати пані ОСОБА_7 , щодня здійснювати в квартирі вологе прибирання з метою належних умов для людей похилого віку, тощо.
        ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла у віці 90 років. Весь процес поховання здійснювався позивачем особисто, оскільки інших родичів у пана ОСОБА_8 та пані ОСОБА_7 не було. Важко переживаючи смерть своєї дружини, пан ОСОБА_9 будучи морально подавленим, постійно потребував стороннього догляду, допомоги та іншого, яка з сторони позивача не припинялася понад п`ятнадцять років.
       За таких обставин позивач, продовжувала купувати продукти харчування, щодня готувала сніданок, обід та вечерю, допомагала йому, купувала ліки, оплачувала комунальні послуги, опікувалась та перебувала біля нього, оскільки він знаходився у безпорадному стані.
Позивач зазначає, що за час життя, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , через відсутність близьких та далеких родичів неодноразово наполягали на оформленні в її користь договору дарування належної їм квартири, оскільки як позивачем зазначалося, вони називали її їх донькою, а її дітей своїми онуками. За таких обставин, останні повністю довіряючи позивачу віддали усі правовстановлюючі документи на належну їм квартиру.
       Через свої моральні аспекти позивач, побоюючись образити пані ОСОБА_7 та пана ОСОБА_8 , що вони можливо подумають що вся її турбота, допомога, догляд лише через квартиру, позивач завжди жартувала, що «ще встигнемо». Однак, після смерті дружини- пані ОСОБА_7 , пан ОСОБА_9 наполіг, щоб позивач зайнялася питанням оформлення відповідного правочину.
        ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 у віці 89 років помер. Через відсутність інших родичів та оскільки ОСОБА_5 був членом її сім`ї, весь обов`язок поховання позивач взяла на себе. Оскільки в померлого відсутні будь-які родичі першої - третьої черги спадкування, відтак позивач, будучи спадкоємцем четвертої черги по закону 11.02.2021 року звернулася в П`яту Львівську державну нотаріальну контору з заявою від 04.02.2021 року про прийняття спадщини за законом по смерті ОСОБА_5 ..
       Заява у позивача нотаріусом прийнята та зареєстрована за №232. Крім цього, нотаріус позивачу повідомила, що по смерті ОСОБА_5 за заявою іншого спадкоємця вже відкрита спадкова справа за №29/2021.
       Крім цього, повідомленням від 11.03.2021 року № 387/02-14 завідувач П`ятої державної нотаріальної контори запропонувала надати документи, що підтверджують родинні стосунки з померлим та правовстановлюючі документи на майно. У разі відсутності останніх запропонувала звернутися до суду.
       Враховуючи вищенаведені обставини, вважає за доцільне встановити факт проживання однією сім`єю та змінити черговість у праві на спадкування у випадку існування спадкоємця попередніх черг.
       Оскаржуваним рішенням суду прийнято відмову представника позивача ОСОБА_10  від позовних вимог про зміну ОСОБА_1 черговості одержання право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , 1931 року народження який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з четвертої на першу чергу спадкування.
       Провадження в частині позовної вимоги про зміну ОСОБА_1 черговості одержання право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , 1931 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з четвертої на першу чергу спадкування - закрити.
       Позовну заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю - задоволено.
       Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю у період з 2010 року по січень 2021 року.
       Рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 лютого 2024 року оскаржила представник Львівської міської ради Ірина Процик. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що за життя ОСОБА_5 жодного правочину на розпорядження майном не укладав. Вважає безпідставним посилання суду на ковідні обмеження, адже для здійснення правочину можлививй виклик нотаріуса додому. До часу смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_11 складали сім`ю, а тому не відповідає дійсності факт проживання однією сім`єю у період з 2010 року по січень 2021 року ОСОБА_12 та ОСОБА_5 . Ухвалюючи рішення, поза увагою суду залишено, що ОСОБА_13 перебуває у шлюбі з ОСОБА_14 та виховують двох дітей. Судом не досліджено прийняття чи не прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті дружини ОСОБА_6 . Зазначає, що слід відрізняти догляд і допомогу в побуті від спільного проживання. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задовлоленні позову відмовити. 
       07.06.2024 року представником позивачки ОСОБА_1 - адвокатом Салашник Г.І. надано суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві представник позивачки зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає таку необгрунтованою, безпідставною. Рішення суду першої інстанції вважає таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, судом правильно встановлені фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Заслухавши пояснення представника Львівської міської ради (далі по тексту ЛМР) ОСОБА_15 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_1 -адвоката Салашник Г.І., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Відповідно до ч.1ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст.5 ЦПК).
       За змістом ч.1п.3 ст.12, ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК).
       Згідно з ч.1ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із своєю сім`єю з 07.09.2010 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-8т.1).
       В цьому ж будинку АДРЕСА_3 проживали ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подружжя ОСОБА_17 дітей не було, родини також не було, ніхто з ними з друзів чи далеких родичів, якщо такі і були, не спілкувався, не цікавився їхнім життям. Будучи у престарілому віці, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 потребували фізичної допомоги, яку їм надавала сусідка ОСОБА_1 з 2010 року та яку вони сприймали як свою дочку. Сім`я позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 жили як одна сім`я, разом святкували релігійні та особисті свята. Позивачка ОСОБА_1 здійснювала догляд за лежачою ОСОБА_6 , яка у віці 90 років ІНФОРМАЦІЯ_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №1243. Похованням ОСОБА_6 займалася позивачка.
       Надалі позивачка ОСОБА_1 здійснювала догляд за сусідом ОСОБА_5 .         Позивач зазначає, що з 2010 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_5 вони проживали як одна сім`я. Всі обов`язки по похованню ОСОБА_5 вона взяла на себе, що підтверджується свідоцтвом про поховання від 08.01.2021 року. (а.с.9-10).
       11.02.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в П`яту Львівську державну нотаріальну контору із заявою від 04.02.2021 року про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 . Заява зареєстрована під номером №232. У зазначеній нотаріальній конторі вже була заведена спадкова справа за заявами після смерті ОСОБА_16 від інших чотирьох різних осіб, в тому числі померлих ще до смерті ОСОБА_5 . Зазначені обставини підтверджуються Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі за номером 67089924 від 11.02.2021 року. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що має право на спадкове майно померлого ОСОБА_16 так як проживала з останнім однією сім`єю з 2010 року по 2021 рік 07січня, тобто як спадкоємець четвертої черги згідно ст.1264 ЦК України.
       Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції прописав, що враховуючи те, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживала однією сім`єю із ОСОБА_5 терміном не менше п`яти років до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_5 , відтак відповідно до ст.1264 ЦК України остання має право на спадщину за законом відповідно до ст.1264 ЦК України.
       З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.
       Відповідно до ч.2ст.3 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
       За змістом п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( четверга черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила ч.2ст.3СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
       Аналогічний висновок Верховного Суду викладено у постанові від 21.03.2019 року, справа № 461/4689/15-ц, де прописано, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
       Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
       Для встановлення факту сімейних відносин необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.
       У постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» щодо осіб, хто перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншими особами, Пленум висловився , що до числа спадкоємців четвертої черги вони не входять.
        Колегія суддів із пояснень позивачки ОСОБА_1 приходить до висновку, що, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги, позивачка ОСОБА_1 мала на увазі не проживання її із спадкодавцем ОСОБА_16 однією сім`єю з 2010 року як чоловік і жінка у фактичних шлюбних відносинах, а допомога сім`ї ОСОБА_16 як перестарілим, одиноким особам та надання їм фізичної допомоги, медсестринської тобто соціальної допомоги. Зазначена допомога як встановлено судом була на добровільних сусідських відносинах із моральних спонукань. При житті ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , який мав намір розпорядитися при житті спадковим майном, зокрема, квартирою АДРЕСА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 , однак не встиг, позивачка на неодноразові їхні наміри з цього приводу, зупиняла таких словами «ще встигнемо». Отже, між сторонами мали місце сусідські відносини, які грунтувалися на моральних принципах добросусідства, взаємодопомоги по відношенню до старших безпомічних людей похилого віку, безкорисливі при житті спадкодавців відносини.
       Відтак, колегія суддів вважає, що висновки суду про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю і ухвалення з цього приводу рішення суперечить нормам матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, які законодавець ставить як вимогу у зазначених правовідносинах.
       Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що перешкодою для розпорядження на майбутнє спадкових прав були ковідні обмеження, оскільки, нотаріальні контори працювали, не було обмеження щодо виклику нотаріуса додому. Однак, до смерті ОСОБА_6 у 2018році, якій було 90 років та на час смерті ОСОБА_5 , якому на день смерті було повних 89 років, розпорядження своїм майном із сторони перестарілих одиноких спадкодавців повинно було вирішено завчасно, однак волевиявлення таких у законному порядку не було здійснено.
       До часу смерті ОСОБА_6 20.08.2018 року така разом із ОСОБА_16 складали одну сім`ю, тому не відповідає встановлений судом факт проживання однією сім`єю у період з 2010 року по 07 січня 2021 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 .
       Колегія суддів не вважає, що позивачка ОСОБА_1 , яка перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_18 з 2003 року та виховує двох дітей та ОСОБА_5 і при житті ОСОБА_6 складали одну сім`ю, тобто всі були членами однієї сім`ї, оскілки мали свої окремі помешкання (квартири).
       Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
       Про зазначене вказується у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц.
       Окрім цього, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто від того місця, де фізична особа не проживає, а тимчасово знаходиться. Про зазначене наголошується у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». 
       Згідно Висновку щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання від 07 січня 2021 року, час складання 10-20 до 10-45 год. вбачається, що місцем виявлення трупа ОСОБА_5 є адреса АДРЕСА_3 . (а.с.12-13). Отже, ОСОБА_5 помер у своїй квартирі, де він був зареєстрований і проживав, а не у квартирі позивачки ОСОБА_1 як зазначено в оскаржуваному рішенні.
       Судом не досліджено чи прийняв ОСОБА_5 спадщину після смерті дружини ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 як спадкоємець першої черги та особа, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ст.1268 ЦК Україхни), хоч зазначене не має правових наслідків для позивачки ОСОБА_1 у зв`язку із встановленими судом апеляційної інстанції обставинами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не впливають на суть рішення.
       Враховуючи досліджені обставини справи та рішення суду, яке суперечить в частині задоволених позовних вимог фактичним обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає, що таке підлягає скасуванню.
       Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
       Відповідно до ч.1п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування оскаржуваного рішення суду є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2; 376 ч.1п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.
       Рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 лютого 2024 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.
       Ухвалити нове рішення.
       Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову про встановлення факту проживання однією сім`єю .
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 18 листопада 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк