ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року		Справа № 140/3616/24 пров. № А/857/19467/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року (суддя Димарчук Т.М., м.Луцьк), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Волинської митниці (далі Митниця), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України для цілей нарахування митних платежів від 02.10.2023 №UA205110/2023/000003 (далі Рішення).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі вказує, що положення чинної редакції частини першої статті 368 Митного кодексу України (далі МК) надає можливість громадянам при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України підтверджувати фактурну вартість товарів рахунками-фактурами (інвойсами).
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі  КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем інвойс на підтвердження фактурної вартості ввезеного товару не може вважатись належним документом, що підтверджує фактурну вартість товару за заявленою метою - для особистих, сімейних потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності. Окрім того, задекларований позивачем товар (дитяче взуття) за своїми кількісними показниками (56 пар) не може відповідати меті ввезення для особистих, сімейних потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 28.09.2023 на митному посту «Устилуг» позивач подала митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності (далі МД). У розділі 4 вказано відомості про товар взуття дитяче, вагою 44,90 кг, 56 пар, загальною вартістю 77,84 дол. США. 
Для підтвердження вартості товару до вказаної МД позивачем було долучено інвойс від 27.09.2023 №147 (далі Інвойс) та супровідний документ (транзитна декларація) Т1 від 27.09.2023 №23PL301010NU66FG95.
Відповідно до акта про проведення Митницею 28.09.2023 огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (далі Акт) під час проведення повного митного огляду транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар - взуття дитяче (224 пари) та підліткове (168 пар) на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка «Jong Golf», країна виробництва Китай, загальною кількістю 392 пари, загальною вагою 314,30 кг (брутто). 
Подано товаросупровідні документи: експортна декларація від 27.09.2023 №23PL301010NU66FG95 та інвойси від 27.09.2023 №№ 144-150 на товари, які належать водію та пасажирам, загальною вартістю 544,88 дол.США.
02.10.2023 Митницею прийнято Рішення, згідно з яким визначено вартість задекларованого позивачем товару за описом: взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка «Jong Golf», код товару 6404199000 на рівні 16,46 дол. США за одиницю, загальна вартість товару 921,79 дол. США (33708,57 грн). 
У графі 18 оскаржуваного Рішення зазначено обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів рішення зазначено, що відповідно до пункту 1 статті 368 МК не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. 
Митна вартість товарів відповідно до цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (далі ЄАІС Держмитслужби) становить 20,53 дол. США/кг (МД від 11.09.2023 №UA101040/2023/8700, МД-1 від 02.10.2023 №ЄЄ.34526).
Прийняття вказаного Рішення стало підставою для складення митним органом уніфікованої митної квитанції МД-1 серії ЄС №033478 для справляння митних платежів у сумі 4588,22 грн, які сплачені позивачем згідно з чеком від 02.10.2023 №5451.
Далі, 17.10.2023 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом №22/17-10-23.
Митниця листом від 01.11.2023 №7.3-28-07/13405 повідомила, що інвойс не було враховано на підтвердження вартості, а також місця придбання товару, оскільки він є комерційним документом, що не відповідає положенням частини першої статті 368 МК. Крім того, наданий інвойс у паперовій формі не містить підписів уповноважених сторін та інформації щодо реквізитів для оплати товару та/або проведеної оплати; в інвойсі вказано про застосування умов поставки DAP «Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати» (у редакції від 01.01.2000) (далі Інкотермс), які використовуються в зовнішній торгівлі. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі Закон) фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, якщо вони зареєстровані як підприємці.
Не погоджуючись із прийнятим Рішенням, позивач звернулася із цим позовом до суду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі МК).
Згідно з частиною першою статті 318 МК визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
За частиною  статті 246 МК  метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини першої  статті 248 МК  митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (частина перша  статті 257 МК).
Згідно з частиною шостою  статті 257 МК  умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК).
Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами врегульовано розділом ХІІ МК.
Статтею 364 МК установлено, що цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. У випадку переміщення громадянами-підприємцями через митний кордон України товарів, пов`язаних зі здійсненням ними підприємницької діяльності, митне оформлення здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення цього розділу в такому випадку не застосовуються. Положення цього розділу не поширюються на товари, що переміщуються особами, які користуються митними пільгами згідно із розділом XIII цього Кодексу, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Частиною першою  статті 365 МК  визначено, що громадяни за умови дотримання вимог цього  Кодексу  та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.
Частиною 1 статті 368 МК встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.
Відповідно до частини третьої 368  МК  особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.
Частиною четвертою  статті 368 МК  встановлено, що у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього  Кодексу  шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Таким чином, як вбачається з процитованих положень, громадяни можуть ввозити на територію України не заборонені до ввезення товари для особистих, сімейних та інших потреб, які не пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності. Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, яка визначається на основі вартості, що зазначена в таких документах: касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.
Вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами та громадянами, або іншого документа, що відповідно до законодавства може використовуватися замість митної декларації або її замінює, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними, підтвердження відомостей про вивезення товарів за межі митної території України визначає «Положення про митні декларації», затверджене  постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450  (далі - Положення).
Абзацом 2 пункту 8 цього Положення передбачено, що для письмового декларування громадянами особистих речей, інших товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, використовується митна декларація, зазначена в абзаці п`ятому пункту 2 цього Положення, відповідно до якого товари декларуються шляхом подання митному органу митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.
Письмовими доказами, долученими до матеріалів справи підтверджується, що позивач подала Митниці МД для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, у якій зазначила про ввезення на митну територію України товару: взуття підліткове вагою 44,90 кг, кількістю 56 пар, загальною вартістю 77,84 дол. США.
Відтак, подаючи таку декларацію, позивач зазначила мету ввезення товарів - для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.
Як з`ясовано судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, при здійсненні митного огляду відповідач встановив, що у транспортному засобі НОМЕР_1 , окрім товару, який переміщувався позивачем, переміщувався також аналогічний товар приблизно в такій же кількості, належний водію та пасажирам. Вказані обставини підтверджені Актом під час проведення повного митного огляду.
Оцінюючи наведені обставини в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи Митниці про наявність сумніву у дійсній меті переміщення позивачем товарів та достовірності заявлених відомостей про їх фактурну вартість є обгрунтованими, оскільки загальна кількість товару (дитяче та підліткового взуття) згідно з Актом становила 392 пари та декларування товару здійснювалось громадянами, що переміщувались в цьому транспортному засобі, в приблизно однаковій кількості кожною особою.
Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2023 №62 відповідно до частини четвертої статті 368 глави 53 розділу ХІІ МК затверджено Форму рішення про визначення митної вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів.
Відповідно до Рішення обставинами його прийняття та джерелами інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, є: відповідно до пункту 1 статті 368 МК не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно до цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД від 11.09.2023 №UA101040/2023/8700, МД-1 від 02.10.2023 №ЄЄ.34526).
Тобто, спірне Рішення митний орган прийняв внаслідок ненадання позивачем документів роздрібної торгівлі, які місять відомості щодо вартості товарів, надання яких передбачено частиною першої статті 368 МК.
Перевіряючи документи, які подані для підтвердження фактурної вартості задекларованого позивачем товару, митниця дійшла висновку, що поданий нею Інвойс не підтверджує таку вартість, оскільки є комерційним документом, а позивач в свою чергу не є підприємцем.
Суд апеляційної погоджується з таким висновком митного органу, з огляду на таке.
Частиною другою статті 53 МК визначено, що рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) є документами, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частини першої статті 52 МК заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Разом з цим, розділ VIII МК регулює питання митного оформлення, метою якого згідно з приписами частини першої статі 246 МК є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Інвойс - це документ у міжнародній комерційній практиці, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставляються покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага тощо), умови постачання і відомості про постачальника та одержувача. Якщо умови оплати відтермінування платежу, інвойс є розрахунковим документом. Це фактично основний документ, який використовується митницею для розрахунку митних платежів при митному оформленні імпорту товару.
Передумовою складення інвойсу є укладення договору, який визначає договірні взаємовідносини між його сторонами. У спірному випадку продавцем товару є іноземна компанія, що здійснює міжнародну торгівлю товарами з комерційною метою. Позивач, у свою чергу, здійснила придбання партії товару (дитяче та підліткове взуття у кількості 56 пар), що не свідчить про його використання для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.
Однак, у даному випадку товар не був заявлений до митного оформлення у порядку, встановленому розділом VIII МК, тому наданий позивачем інвойс на підтвердження фактурної вартості ввезеного товару не може вважатись належним документом, що передбачений частиною першою статті 368 МК.
Окрім того, позивач не надав ні митному органу, ні суду жодного доказу на підтвердження проведення розрахунків за придбаний товар, оскільки за загальним правилом при придбанні товарів фізичними особами розрахунок проводиться на місці чи через мережу Інтернет (в разі замовлення товарів через інтернет-сайти, в тому числі іноземні), а відтермінування платежу, якщо таке і мало місце, повинно підтверджуватись відповідними договірними зобов`язаннями, чого в даному випадку при здійсненні митного контролю встановлено не було. Крім того, позивач не підтвердив мету ввезення такої кількості товару саме для особистих чи сімейних потреб.
Суд апеляційної інстанції також вважає за потрібне звернути увагу на те, що в Інвойсі зафіксовано умови поставки товару DAP Chelm за правилами Інкотермс, які встановлюють правила власне перевезення, відповідальність за експортне та імпортне оформлення товарів, відповідального за сплату доставки, митного оформлення, та страхування ризиків на шляху транспортування товарів залежно від означених стандартних умов поставки та використовуються в зовнішньоекономічній торгівлі.
DAP (постачання в місці призначення) - одна з умов (термінів) Інкотермс, що означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце. У умовах DAP ризик переходить від продавця до покупця з пункту призначення, зазначеного в договорі поставки.
Після прибуття товару в країну призначення, митне очищення в країні-імпорті необхідно заповнити за його власними витратами та ризиками, включаючи всі митні збори та податки.
Відповідно до частин другої статті 5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» фізичні особи мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність з моменту набуття ними цивільної дієздатності згідно з законами України. Фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають зазначене право, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно з Законом України «Про підприємництво».
Відповідно до частин 6 статті 344 Господарського кодексу України рахунок-фактура (інвойс) належить до комерційних документів і використовується при міжнародних розрахунках.
Позивач не заперечує, що не є фізичною особою-підприємцем, та наполягає на тому, що придбала товар з метою використання для особистих потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.
Одночасно, варто також зазначити, що в Інвойсі відсутні підписи уповноважених сторін.
У 1983 році Робоча група із спрощення процедур міжнародної торгівлі (РГ.4) прийняла Рекомендацію №6. Ця Рекомендація передбачає формуляр-зразок саме комерційного рахунку, який приведений у відповідність з Формуляром зразком Організації Об`єднаних Націй, для використання в міжнародній (зовнішній) торгівлі.
Відсутність підпису уповноважених сторін на інвойсі, суперечить вищевказаній Рекомендації, яка надає можливість застосування електронного фактурування саме в комерційних цілях для великих, малих і середніх підприємств, проте не для громадян, які не є суб`єктами міжнародної торгівлі.
Оскільки в цьому випадку товар не був заявлений до митного оформлення у порядку, встановленому розділом VIII МК, тому наданий позивачем інвойс на підтвердження фактурної вартості ввезеного товару не може вважатись належним документом, що підтверджує фактурну вартість товару за заявленою метою - для особистих, сімейних потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.
Якщо ж позивач є споживачем, який купує та замовляє товари для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, тоді відповідно до частини першої статті 368 МК України вона зобов`язана була для підтвердження фактурної вартості товарів, що переміщувалися нею через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів надати відповідачу касові або товарні чеки, ярлики, банківські виписки, електронні повідомлення з інтернет-магазинів, чи інші документи, які б містили відомості про вартість таких товарів.
Однак позивач не надала жодного доказу на підтвердження проведення розрахунків за придбаний товар, адже за загальним правилом при придбанні товарів фізичними особами розрахунок проводиться на місці чи через мережу Інтернет (в разі замовлення товарів через інтернет-сайти, в тому числі іноземні).
Товар, який ввозився позивачем, - взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри відповідає коду Українського класифікатора товарів зовнішньоекономічної діяльності 6404199000.
Згідно з додатком до Закону України «Про Митний тариф України» до групи 64 (взуття, гетри та аналогічні вироби; їх частини), відноситься товарна позиція за кодом 6404 - взуття на підошві з гуми, пластмаси, натуральної або композиційної шкіри та з верхом з текстильних матеріалів; код 6404199000 - інше.
У спірному Рішенні митний орган для визначення митної вартості товару взяв за основу МД від 11.09.2023 №UA101040/2023/8700 з ЄАІС та визначив вартість у розмірі 20,53 дол. США/кг. З витягу даної МД видно, що код товару 6404199000 (тобто ідентичний тому, що ввозився позивачем).
Таким чином, наявна суттєва різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем (вартість за одиницю 1,39 дол. США) та вартістю схожих (подібних) товарів (вартість за одиницю 20,53 дол. США), що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах за тим самим кодом 6404199000, що свідчить про наявність порушень з боку декларанта і є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Зважаючи на викладені обставини, які свідчать про непідтвердження позивачем заявленої фактурної вартості товару, суд апеляційної інстанццї погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були достатні правові підстави для прийняття письмового рішення про самостійне її визначення, відповідно до приписів частини четвертої статті 368 МК, на підставі даних з автоматизованої інформаційної системи щодо ідентичного та подібного (аналогічного) товару. Відповідач належними та допустимими доказами довів, що оспорюване Рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним митним законодавством.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич