Справа № 161/15069/22 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/1016/24  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
12 грудня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2024 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 03.05.2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька ОСОБА_4 . Рішенням суду від 04.04.2022 року її шлюб з ОСОБА_1 було розірвано. 
Позивачка зазначає, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано транспортні засоби, а саме: мотоцикл BMW R 1200 RT, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 10.05.2019 року; мотоцикл YAMAHA XVS 950, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований 21.08.2020 року; автомобіль MERСЕDES-BЕNZ 230 Е, д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований 07.03.2020 року; автомобіль AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_4 , зареєстрований 15.02.2019 року, які відносяться до спільної сумісної власності подружжя. Вказані транспортні засоби були зареєстровані на ім`я відповідача ОСОБА_1 . У свою чергу, мотоцикли BMW R 1200 RT, д.н.з. НОМЕР_1 , та YAMAHA XVS 950, д.н.з. НОМЕР_2 , були відчужені відповідачем без її згоди та не в інтересах сім`ї. Жодного дозволу на відчуження даних транспортних засобів вона відповідачу не давала. Вважає, що оскільки це майно є неподільним, вона має право на грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку у праві власності на придбані під час шлюбу транспортні засоби. 
Враховуючи наведене, з урахуванням висновків експертизи про вартість майна, ОСОБА_3 просила суд стягнути на свою користь з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортних засобів, а саме: мотоцикла BMW R 1200 RT, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого 10.05.2019 року; мотоцикла YAMAHA XVS 950, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрованого 21.08.2020 року; автомобіля MERСЕDES-BЕNZ 230 Е, д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрованого 07.03.2020 року; автомобіля AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_4 , зареєстрованого 15.02.2019 року, на суму 466610,25 грн, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості транспортних засобів, а саме: мотоцикла BMW R 1200 RT, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого 10.05.2019 року; мотоцикла YAMAHA XVS 950, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрованого 21.08.2020 року; автомобіля MERСЕDES-BЕNZ 230 Е, д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрованого 07.03.2020 року; автомобіля AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_4 , зареєстрованого 15.02.2019 року; мотоцикла марки BMW F 650 GS, д.н.з. НОМЕР_5 , зареєстрованого 15.04.2015 року, у сумі 466610 грн 25 коп., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 4666 грн 10 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Не погодившись із даним рішенням суду в частині розподілу автомобіля AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_4 , відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, вважав, що суд не надав належної оцінки його доказам та поясненням щодо того, що він заперечував відносно стягнення з нього компенсації 1/2 вартості транспортного засобу AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_4 , який фактично знаходиться у користуванні позивачки ОСОБА_5 , оскільки вони дійшли усної згоди щодо поділу майна таким чином. Просив рішення в частині задоволення позову скасувати і позов задовольнити частково. В порядку поділу майна подружжя визнати за позивачкою ОСОБА_3 право власності на автомобіль AUDI А6, в частині стягнення витрат з нього в користь ОСОБА_3 рішення змінити та стягнути з нього різницю 1/2 вартості іншого майна в сумі 313926 грн, а також судові витрати розподілити пропорційно до задоволених вимог – за професійну правничу допомогу стягнути з нього 5382 грн, а не 8000 грн. При тому, що він згідний залишити собі старіший автомобіль MERСЕDES-BЕNZ 230 Е, д.н.з. НОМЕР_3 .
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подавався.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених у ній.
Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена судом про час та місце розгляду справи, так як була присутня при відкладенні судового засідання 19 листопада 2024 року (а.с.63 т.2). 12.12.2024 подала заяву про відкладення розгляду справи, покликаючись на хворобу, однак жодних підтверджуючих доказів про поважність причини своєї неявки суду не надала.
Суд ухвалив розгляд справи проводити за її відсутності, виходячи з норм ст.372 ЦПК України.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині та в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає у повній мірі з таких міркувань.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що спірні транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані під час перебування сторін у шлюбі, за спільні кошти подружжя, є неподільними , частина з них відчужена без дозволу позивачки і не в інтересах сім`ї, тому вимоги про стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 частини спірного майна є обґрунтованими.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як установлено з матеріалів справи, 03 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області за актовим записом № 355. Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с. 15 т.1).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2022 року, яке набрало законної сили 05 травня 2022 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16-18 т.1).
Судом також встановлено, що за ОСОБА_1 під час шлюбу були зареєстровані наступні транспортні засоби: 15 квітня 2015 року зареєстровано мотоцикл марки BMW F 650 GS, д.н.з. НОМЕР_5 ; 10 травня 2019 року зареєстровано мотоцикл BMW R 1200 RT, д.н.з. НОМЕР_1 , який 12 січня 2022 року перереєстровано на нового власника; 21 серпня 2020 року зареєстровано мотоцикл YAMAHA XVS 950, д.н.з. НОМЕР_2 , який 16 жовтня 2021 року перереєстровано на нового власника; 15 лютого 2019 року зареєстровано автомобіль AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_4 ; 07 березня 2020 року зареєстровано автомобіль MERСЕDES-BЕNZ 230 Е, д.н.з. НОМЕР_3 . Дані обставини підтверджуються повідомленням Територіального сервісного центру МВС № 0741 від 25.01.2022 року (а.с. 20 т.1).
У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначав, що транспортні засоби BMW R 1200 RT, д.н.з. НОМЕР_1 , та YAMAHA XVS 950, д.н.з. НОМЕР_2 , були відчужені ним за згодою позивачки, а 1/2 отриманих від продажу коштів переведена на карткові рахунки ОСОБА_3 , однак вона заперечувала вказані обставини.
Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі, як і в поясненнях у суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1 не оспорював правильності висновку суду про стягнення з нього грошової компенсації в користь позивачки за інші транспортні засоби, лише просив зменшити суму компенсації на вартість автомобіля AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_4 , в розмірі 152684,06 грн, зазначивши такий розрахунок: (74525,17+284971,83 +284727,49 + 136311,94 – 152684,06) : 2 = 313926,18 грн (а.с.16 т.2).
Предметом позову в цій справі є стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя в розмірі половини вартості об`єктів рухомого майна – транспортних засобів, які набуті сторонами під час шлюбу та зареєстровані за відповідачем. 
Частки подружжя в цьому майні є рівними. Сторони не заперечували, що всі об`єкти поділу є спільним сумісним майном.
Вартість вказаного рухомого майна, визначена експертизою № СЕ-19/103-24/7543-АВ від 04.07.2024 року, також сторонами не оспорювалась.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила суд стягнути на свою користь з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини зазначених транспортних засобів, а саме: мотоцикла BMW R 1200 RT, мотоцикла YAMAHA XVS 950, автомобіля MERСЕDES-BЕNZ 230 Е, автомобіля AUDI А6, мотоцикла марки BMW F 650 GS, у сумі 466610 грн 25 коп.
Твердження відповідача ОСОБА_1 про добровільний поділ вказаного майна, зокрема, автомобіля AUDI А6, яким, як він зазначає, користувалась позивачка, не знайшло свого підтвердження, оскільки реєстрація даного автомобіля залишилась за відповідачем і на час подання позову, і впродовж усього розгляду даної справи, отже це свідчить, що сторони добровільно не вирішили питання власності на цей транспортний засіб.
Колегія суддів вважає, що доводи та вимоги апеляційної скарги не можуть бути взяті судом до уваги з таких підстав.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).
За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені статтею 71 СК України.
Частинами першою та другою статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Тлумачення норм статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Підставність такого способу захисту свого порушеного права, як звернення з вимогами про стягнення на свою користь грошової компенсації половини вартості спільного сумісного майна, підтверджується правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц.
Отже, виходячи з наведеного, суд не враховує доводи апеляційної скарги щодо заперечення відповідачем виплати компенсації 1/2 вартості транспортного засобу AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_4 .
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), приписи ч. 4 і ч. 5 ст. 71 СК з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК) потрібно розуміти так: якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача і стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ, то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. 
Також у цій постанові вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (частина друга статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному з них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та його виконання надалі.
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
       Отже, судом встановлено, що єдиною метою, яку позивач прагнула досягнути при пред`явленні позову, є стягнення з відповідача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно. Зустрічного позову про інакший спосіб поділу або поділ майна в натурі відповідачем ОСОБА_1 також не заявлялось. 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Установивши на підставі висновку експертизи, що вартість усіх транспортних засобів в цілому складає 466 610,25 грн, суд обґрунтовано стягнув з відповідача відповідну грошову компенсацію, розмір якої він не спростовує. 
Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм законодавства та необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
Доказів, що спростовують правильність рішення суду в оскарженій частині, в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2024 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді