УХВАЛА

19 грудня 2024 року 
м. Київ
справа №420/6666/24
адміністративне провадження № К/990/46095/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду  (далі - Суд):
судді-доповідача Бевзенка В.М., 
суддів:  Шарапи В.М., Чиркіна С.М.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №420/6666/24 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання надати довідку про розмір грошового забезпечення, -
В С Т А Н О В И В:
У 2024 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом  до Офісу Генерального прокурора, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо ненадання довідки-розрахунку про грошове забезпечення майора юстиції у відставці ОСОБА_1 за посадою заступника військового прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону, станом на 01.01.2022 для перерахунку пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 22.02.2018 та у Порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008, постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", статті 81 Закону України "Про прокуратуру" із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, тощо) для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з урахуванням грошового забезпечення, передбаченого для прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону, правонаступником якої на теперішній час є Одеська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону України;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора підготувати та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 нову довідку про розмір грошового забезпечення майора юстиції ОСОБА_1 за посадою заступника військового прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону для перерахунку пенсії за нормами чинними на 01.01.2022 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, тощо) для проведення перерахунку основного розміру його пенсії;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не направлення запиту до державного органу - Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо видачі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення майора юстиції ОСОБА_1 , з урахуванням основних і додаткових виплат за посадою заступника військового прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону, станом на 01.01.2022 та ненадання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідної довідки-розрахунку про грошове забезпечення для перерахунку його пенсійного забезпечення;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення майора юстиції ОСОБА_1 за посадою заступника військового прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону станом на 01.01.2022 для перерахунку і виплати пенсії відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008, постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури".
Суд першої інстанції ухвалою від 04.03.2024 відкрив провадження та вирішив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024, позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо ненадання довідки-розрахунку про грошове забезпечення майора юстиції у відставці ОСОБА_1 за посадою заступника військового прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону станом на 01.01.2022 для перерахунку пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 22.02.2018 та у Порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008, постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", статті 81 Закону України "Про прокуратуру" із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, тощо) для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з урахуванням грошового забезпечення, передбаченого для прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону, правонаступником якої на теперішній час є Одеська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону України;
- зобов`язано Офіс Генерального прокурора підготувати та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 нову довідку про розмір грошового забезпечення майора юстиції ОСОБА_1 за посадою заступника військового прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону для перерахунку пенсії за нормами чинними на 01.01.2022 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 31.05. 2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, тощо) для проведення перерахунку основного розміру його пенсії.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
02.12.2024 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора, в якій скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №420/6666/24 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Твердження скаржника про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.
Отже, наведені посилання скаржника на підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.
Водночас скаржник,  зазначаючи підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України,  як на підставу для відкриття касаційного провадження вказує, що  касаційна скарга  становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Вжите національним законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
При цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
Отже, наведені посилання скаржника на підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.
Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як підставу для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги зазначає пункт 2 частини четвертою статті 328 КАС України: скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 позивач зазначає про необхідність відступу від висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15.02.2024 у справі №420/5473/23 та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях.
З приводу зазначеного Суд вказує, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема в постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 вказала, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, тощо.
До того ж, відповідно до сталої практики ЄСПЛ відступ від раніше сформованої правової позиції повинен мати реальне підґрунтя, про що йдеться, зокрема, у пункті 70 рішення "Chapman v. the United Kingdom" (заява №27238/95).
Таким чином, необхідність відступу має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані. Причинами для відступу можуть бути лише вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновку Верховного Суду, викладеному у постанові 15.02.2024 у справі                            №420/5473/23, а фактично висловив незгоду з вказаною правовою позицією мотивуючи це потребою здійснити правову переоцінку Верховним Судом спірних правовідносин.
Станом на день винесення цієї ухвали, Верховний Суд від згаданого у постанові від 15.02.2024 у справі №420/5473/23 висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав і колегія суддів також не вважає за потрібне відступати від зазначеного висновку. Крім того, така необхідність належним чином не обґрунтована скаржником у касаційній скарзі. 
Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Суд також звертає увагу, що мотиви судів першої і апеляційної інстанцій, відповідають правовим позиціям викладених у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 31.08.2022 у справі №120/8603/21-а, від 16.11.2022 у справі №120/648/22-а, від 13.12.2022 у справі №240/12647/21, від 04.01.2023 у справі №640/17686/21, від 10.01.2023 у справі №120/8682/21-а, від 24.01.2023 у справі №500/1433/21, від 22.03.2023 у справі №340/10333/21, від 27.03.2023 у справах №№640/24075/20, 280/11480/21, від 30.03.2023 у справі №320/9431/21, від 04.04.2023 у справі №120/5264/22, від 11.04.2023 у справі №240/21362/21, від 09.05.2023 у справі №380/5158/22, від 07.06.2023 у справі №340/2148/21, від 29.06.2023 у справі №380/7813/22, від 15.02.2024 у справі №420/5473/23.
КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися в касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності відповідно до підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №420/6666/24 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання надати довідку про розмір грошового забезпечення.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                            В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                                В.М. Шарапа
                                                                                                               С.М. Чиркін