ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2929/24 Справа № 188/2297/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 грудня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Власенкова Артура Сергійовича на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня серпня 2024 року стосовно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
       за участю:
       особи, яка притягається до 
       адміністративної відповідальності                          ОСОБА_1 
ВСТАНОВИВ:
       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 21.11.2023 о 19 годині 50 хвилин в смт Петропавлівка по вул. Соборній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ-21150» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова. На вимогу пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку у медичному закладі чи за допомогою приладу «Драгер» водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка їх подала. 
       В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень.
       В обґрунтування апеляційних вимог захисник наводить доводи, зміст яких зводиться до недоведеності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та порушення поліцейськими порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння, що залишилось без належної уваги суду першої інстанції. Захисник зазначає, що ОСОБА_1 тричі пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу, проте кожен раз “Драгер” не спрацьовував. За твердженням захисника ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, а тому протокол складений протиправно, а постанова суду є необґрунтованою та незаконною. 
       Позиції учасників апеляційного процесу.        
       В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. 
       Захисник в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. ОСОБА_1 підтвердив, що захисник Власенков А. С. повідомлений належним чином про дату, місце та час апеляційного розгляду, повідомив, що останній не зміг з`явитись в судове засідання, проте просив розглядати справу без участі його захисника.
       Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
       Мотиви апеляційного суду.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи. 
       Обґрунтовуючи висновок про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 273490 від 21.11.2023; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено, що ОСОБА_1 від огляду відмовився; рапорті інспектора СРПП відділення поліції № 4 Синельниківського РУП ГУНП у Дніпропетровській області Старини О. В., який виїжджав на місце події разом із працівником поліції ОСОБА_2 , де вони фіксували правопорушення на нагрудні відеокамери; рапорті помічника чергового відділення поліції № 4 Синельниківського РУП ГУНП у Дніпропетровській області про реєстрацію в ЄО за № 2769 від 21.11.2023 повідомлення зі служби 102 про те, що 21.11.2023 о 19.050 за адресою: смт Петропавлівка, вул. Соборна водій автомобіля «ВАЗ-2115» державний номерний знак НОМЕР_1 заїхав на бордюр і водій знаходиться в дуже нетверезому стані, заявник ОСОБА_3 ; направленні на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі: КНП «Першотравенська МЛ» від 21.11.2023, де зазначено про відмову від отримання цього направлення; копію постанови серії БАД № 275214 від 21.11.2023 про накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, що виразилося у відсутності посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб, поліса обов`язкового страхування цивільної відповідальності; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також з камер вилучного спостереження, додані до протоколу про адміністративне правопорушення.
       Позиція ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду зводилась до того, що він не керував транспортним засобом, не був учасником дорожнього руху, а також не відмовлявся на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.
       Перевіривши такі доводи захисту, апеляційним судом встановлено, що вони повністю спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. 
       Відеозаписом на файлі з назвою “DM-20231121195500” на часовому відрізку “02:18” зафіксовано рух автомобіля, який паркується на тротуарі, переїхавши бордюр біля входу в магазин. Дата та час зафіксовані на відео “11-21-2023 19:57:18”, відеозапис закінчується часовою позначкою “20:02:59”. Відеозаписом зафіксовано, що з транспортного засобу ніхто не виходив. На іншому відеофайлі з назвою “DM-20231121200300”, на якому розпочинається відеозапис з позначки дати та часу “11-21-2023 20:03:00” зафіксовано, що з транспортного засобу ніхто не виходив, на часовому відрізку “28:27” до транспортного засобу зі сторони водія підходять двоє осіб у військовій формі, стукають у лобове скло, відчиняють двері водія та до когось звертаються, після чого уходять. Весь час на відеозаписі зафіксовано, як транспортний засіб припаркований і перебував то із заведеним двигуном, то з вимкненим, з нього водій не виходив. На часовому відрізку “55:55” зафіксовано, як до транспортного засобу під`їжджає наряд поліції та поліцейські підходять до водія транспортного засобу. 
       З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, файл з назвою “00А4696_13121220231121195952_0004MP4” слідує, що працівники поліції підходять до водія транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ-21150», як встановлено пізніше, ОСОБА_1 , який перебуває за кермом, розмовляв по телефону, висловився нецензурною лайкою в бік поліції, натиснув на педаль акселератора, після чого працівник поліції вимкнув двигун.
       Таким чином, вищенаведені відеозаписи узгоджуються між собою, є безперервними та дають підстави для встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у постанові суду і вказаними доказами спростовується позиція ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом.
       Відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, як працівники поліції неодноразово роз`яснювали ОСОБА_1 порядок проходження огляду водія на стан сп`яніння, проте останній протягом двох годин, неодноразово змінював свою позицію, то відмовлявся від проходження огляду, в подальшому погодився пройти огляд із застосуванням спеціального технічного приладу “Драгер”, проте чотири рази видмухав недостатню кількість повітря для аналізу, про що йому повідомляли працівники поліції та що було відображено на приладі. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово на пропозицію працівників поліції змінював позицію щодо згоди на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, погоджуючись на нього, потім відмовляючись, потім висував умови, що пройде огляд разом з працівниками поліції, в подальшому заявляв, що він уже пройшов медичний огляд, тобто зловживав своїми процесуальними правами та вживав заходи, щоб ухилитись від проходження огляду, що працівниками поліції правильно розцінено як пасивна відмова водія від проходження медичного огляду та складено протокол.
       Відеозаписом зафіксовано явні ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме хитка хода, млява мова, агресивна та неадекватна поведінка по відношенню до працівників поліції. 
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Апеляційний суд не може погодитись з твердженнями ОСОБА_1 та захисника про недоведеність факту керування, оскільки він не зафіксований відеозаписом, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки з нагрудних камер працівників поліції або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП, в даному випадку це відеозаписи з камер вилучного спостереження в сукупності з відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, які дозволяють по секундам відтворити перебіг подій. 
       Доводи захисника та ОСОБА_1 про порушення порядку проведення огляду спростовуються вищенаведеними відеозаписами та поясненнями самого ОСОБА_1 , зафіксованих на нагрудні камери поліцейських, відповідно до яких ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, який відмовився, тому працівники поліції у відповідності до вимог закону склали стосовно останнього протокол, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1103 (зі змінами та доповненнями) та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі — Інструкція).
       Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, з камер вуличного спостереження та письмовими доказами у справі, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).
За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність. 
Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи захисту щодо порушення поліцейськими порядку проведення огляду, передбаченого ст. 266 КУпАП.
Стосовно доводів захисника про складення письмового направлення для проведення огляду у закладі охорони здоров`я поза межами двогодинного строку з часу факту керування транспортним засобом, що, на думку захисника, виключає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння... поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.  
З вищевикладеного слідує, що законом передбачені два порядки проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння: поліцейським з використанням технічних засобів і лікарем в закладі охорони здоров`я. 
Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться в закладах охорони здоров`я в двох випадках, а саме: 1) у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; 2) у разі незгоди водія з його результатами, тобто результатами огляду, проведеного поліцейським.
Отже, направлення на проходження огляду водія на стан сп`яніння в медичному закладі складається поліцейським у випадку, коли водій не погоджується з результатами такого огляду на місці зупинки транспортного засобу та виявив бажання пройти саме медичний огляд у закладі охорони здоров`я або відмовився від огляду на місці та виявив бажання пройти медичний огляд.
Направлення водія на проведення медичного огляду, яке складає поліцейський є підставою для лікаря провести відповідний медичний огляд і, відповідно, таке направлення складається у випадку коли водій погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я або не погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу. Водночас, у цій справі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у будь-якому порядку, тому у поліцейського взагалі були відсутні підстави для складення такого направлення. 
       Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
       В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС, МОЗ та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.
       Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які захист тлумачить на свою користь, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозаписів.
       Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.        
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року стосовно  ОСОБА_1  за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О. П. Піскун