ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 грудня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/4202/23
Головуючий у першій інстанції – Овчарик В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1522/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді:  Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,  
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року (ухвалене у м. Ічня, проголошене о 10 год. 32 хв, повний текст складено 10 вересня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
                                      У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 57 040 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_3 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний кредитний договір. За змістом договору товариство надало позичальнику кредит в сумі 20 000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. У подальшому кредитний договір було пролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів. Відповідачка порушила зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на дату звернення з позовом утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 57 040 грн, з яких: 20 000 грн – сума кредиту та 37 040 грн – проценти за користування кредитом.
18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за наведеним кредитним договором. 
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 10 листопада 2023 року справу за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Ічнянського районного суду за підсудністю.
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 4959893 про надання споживчого кредиту від 23 жовтня 2021 року у розмірі 57 040 грн;  2 147,20 грн судового збору та 5 000 грн витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи судове рішення таким, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, та ухвалено без повного і належного з`ясування фактичних обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно прийняв як належний доказ перерахування відповідачці кредитних коштів інформацію ТОВ ФК «Контрактовий дім» та АТ КБ «ПриватБанк». Скаржниця зазначає, що за повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» зарахування коштів в сумі 20 000 грн 23 жовтня 2021 року здійснено як Р2Р переказ через сервіс FUIB Maney Transfer. Суд не врахував, що Р2Р переказ – це процес переміщення коштів з однієї картки на іншу, тобто, грошові кошти надійшли відповідачці саме від фізичної особи, а не від ТОВ «Авентус Україна».
Указує, що згідно з повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 23 жовтня 2021 року на картку НОМЕР_1 перераховано 20 000 грн. Разом з тим, з наведеного документу неможливо встановити ні власника картки, ні даних про здійснену операцію, оскільки відсутні відомості, що кошти перераховані на виконання укладеного кредитного договору. 
Наголошує, що розрахунок заборгованості сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру. Належними доказами, які підтверджують факт заборгованості та її розмір, можуть бути лише первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
У наданому відзиві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, оскільки вони не відповідають обставинам справи, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Обґрунтовуючи доводи відзиву, позивач зазначає про те, що, уклавши кредитний договір, сторони дотримались встановленого законом порядку укладення договорів на отримання онлайн кредитів. Для подальшого оформлення кредиту позичальник заходить на веб-сайт ТОВ «Авентус Україна», реєструється, створює електронний кабінет, в якому ознайомлюється з текстом кредитного договору, правилами надання кредиту та паспортом споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету має лише позичальник. Таким чином, сумнівів в тому, що 23 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою за допомогою ІТС досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та укладено кредитний договір в електронному вигляді, не виникає.
Звертає увагу на те, що ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою і, відповідно, позбавлено можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, не може формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Переказ кредитних коштів у даному випадку здійснено шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідачка особисто зазначила у заяві на отримання кредиту, що підтверджується довідкою платіжного провайдера, який має відповідну ліцензію НБУ на здійснення переказів коштів у національній валюті.
Зазначає, що 08 листопада 2021 року ОСОБА_3 здійснила оплату на рахунок кредитора відсотків за користування кредитом в сумі 4 845 грн, у зв`язку з чим, відповідно до п. 1.4, 4.2 договору відбулося продовження строку його дії ще на 30 днів (до 08 грудня 2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. З настанням 08 грудня 2021 року позичальник зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків не виконала і не ініціювала пролонгацію строку дії договору, тому згідно з п. 4.3 договір його автоматично пролонговано на 90 календарних днів. 23 лютого 2022 року відповідачка здійснила часткову оплату процентів в розмірі 4 000 грн і більше жодних внесків за кредитним договором не здійснювала. 
Указує, що ні первісним кредитором, ні ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» нарахування неустойки або пені за невиконання умов договору не здійснювалося. У даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, які нараховані в межах строку кредитування у розмірі, встановленому умовами договору. 
У відзиві позивач указав суму судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн, яку просить стягнути з відповідачки.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність  і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», суд першої інстанції визнав доведеним факт неналежного виконання відповідачкою зобов`язань за договором № 4959893 від 23 жовтня 2021 року, вимоги за яким на підставі договору факторингу перейшли до позивача. Суд зазначив, що кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався, розрахунок заборгованості проведений первісним кредитором до відступлення права вимоги і відповідачкою не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. 
Районний суд констатував про успішність операції з перерахування 23 жовтня 2021 року коштів в сумі 20 000 грн на картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_2 , про що свідчить інформація ТОВ ФК «Контрактовий дім» та АТ КБ «ПриватБанк», яка не спростована відповідачкою. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували перерахування таких коштів на іншу платіжну картку або в інший спосіб, стороною відповідача не надано.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що 23 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_3 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір № 4959893 про надання споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором М931029 (т. 1 а.с. 38-42). Також відповідачкою електронним підписом підписані паспорт споживчого кредиту (т. 1 а.с. 35-37) та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (т. 1 а.с. 43).
Відповідно до умов договору сума кредиту складає 20 000 грн (п. 1.3 договору). Строк кредитування – 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору (п. 1.4 договору). 
За змістом умов договору строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у Розділі 3 цього Договору. 
Пунктом 4.2.1. договору визначено, що споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п.п. 4.2.2. договору.
Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Якщо споживач, здійснюючи вказаний платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із визначених у договорі способів… (п.п. 4.2.2 договору).
Згідно з п.п. 4.3.1 укладеного між сторонами правочину сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше, ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п.4.2.2.-4.2.4. договору.  
За умовами п. 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, яка передбачена п. 1.5.2 договору у розмірі 1,425 % в день за виконання позичальником відповідних умов. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1 договору).
Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 23 жовтня 2021 року виконала. Згідно з повідомленням генерального директора ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 23 жовтня 2021 року об 11:28 на картку НОМЕР_1 перераховано 20 000 грн, номер транзакції 1008854473 (т. 1 а.с. 10-11).
18 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с. 24-28). 
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 18 квітня 2023 року на виконання договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року ТОВ ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 4959893 щодо заборгованості у загальній сумі 57 040 грн, з яких: 20 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 37 040 грн – заборгованість за відсотками (т. 1 а.с. 59). Указана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором від 23 жовтня 2021 року, складеним ТОВ «Авентус Україна» (т. 1 а.с. 44-57).
18 квітня 2023 року на електронну адресу ОСОБА_3 позивачем відправлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу, згідно з умовами якого новим кредитором за укладеним кредитним договором є ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (т. 1 а.с. 60).
19 квітня 2023 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с. 146).
Згідно з повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 06 травня 2024 року на рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_2 23 жовтня 2021 року були зараховані грошові кошти в сумі 20 000 грн. Зарахування здійснено як P2P переказ через сервіс FUIB Money Transfer - відправника неможливо відслідкувати (т. 1 а.с. 143).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до фінансової установи із заявою про розірвання кредитного договору не зверталася.
Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів, указуючи, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідачки за грошовими зобов`язаннями. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його  умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За матеріалами справи встановлено, що 23 жовтня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ОСОБА_3 договір про надання споживчого кредиту, який підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М931029. Факт укладення кредитного договору відповідачкою не оспорюється. 
Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_1 посилалась на відсутність доказів перерахування на її банківську картку грошових коштів та первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували наявність заборгованості за кредитним договором.
За повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 06 травня 2024 року на рахунок № НОМЕР_2 , належний ОСОБА_2 , 23 жовтня 2021 року були зараховані грошові кошти в сумі 20 000 грн.
З наданої на запит апеляційного суду інформації вбачається, що ТОВ ФК «Контрактовий дім» є небанківською фінансовою установою (свідоцтво про реєстрацію від 25 грудня 2007 року), що надає, як надавач фінансових послуг, фінансові платіжні послуги, передбачені ЗУ «Про платіжні послуги», зокрема, переказ коштів без відкриття рахунків у національній валюті на підставі відповідної ліцензії, виданої рішенням НБУ. Товариством 23 жовтня 2021 року об 11:28:05 успішно здійснено переказ коштів за платіжною операцією № НОМЕР_3 від ТОВ «Авентус Україна» на картковий рахунок НОМЕР_1 з призначенням платежу «видача кредиту № 4959893 ОСОБА_3 » на суму 20 000 грн (т. 2 а.с. 9). Наведена обставина підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції від 23 жовтня 2021 року (т. 2 а.с. 11).
Відповідачка, заперечуючи проти надходження кредитних коштів на її банківську картку, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, належних письмових доказів на підтвердження відсутності у неї банківської картки з номером НОМЕР_1 або неперерахування на цю картку у спірний період суми за кредитом не надала, хоча не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх заперечень, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.
Отже, наданою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» інформацією підтверджується факт одержання відповідачкою коштів за кредитним договором від 23 жовтня 2021 року. Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 20 000 грн за кредитним договором у порядку та на умовах, що визначені укладеним правочином.
Колегія суддів зважає на те, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не є первісним кредитором у даній справі, тому не володіє і не може володіти оригіналами первинних документів на підтвердження надання кредитних коштів, беручи до уваги те, що відповідно до п. 35 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні такі документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.
Розрахунок суми боргу за кредитом (т. 1 а.с. 44-57) кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна» проводився відповідно до умов укладеного договору, зокрема, на підставі п. 1.5.2 договору, тобто, у встановлений 30-денний строк користування кредитом застосовувалася знижена процентна ставка у 1,425 % від суми кредиту (285 грн щоденно). 08 листопада 2021 року ОСОБА_3 здійснила оплату на рахунок кредитора відсотків за користування кредитом в сумі 4 845 грн, у зв`язку з чим, відповідно до п. 1.4, 4.2 договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів – до 08 грудня 2021 року зі стандартною процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту (380 грн щоденно). Після 08 грудня 2021 року позичальник зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків не виконувала і не ініціювала пролонгацію строку дії договору, тому згідно з п. 4.3 договір було автоматично пролонговано на 90 календарних днів. 23 лютого 2022 року відповідачка здійснила часткову оплату процентів в розмірі 4 000 грн і більше інших оплат за кредитним договором не здійснювала. 3 25 лютого 2022 року (після введення на території України воєнного стану) ані первісним кредитором, ані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» нарахування відсотків за користування кредитом не здійснювалося.
З огляду на те, що відповідачка частково здійснювала погашення за кредитним договором, є неспроможними її твердження про те, що позивач не довів перерахування кредитних коштів за укладеним правочином. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
З детального розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 погашення за тілом кредиту не здійснювала взагалі. Заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку суми боргу, відповідачка не надала доказів сплати коштів на погашення кредитної заборгованості та, як наслідок, не навела розрахунку, що підтверджує відсутність заявленого до стягнення боргу повністю або частково. 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону. 
Оскаржуваним рішенням з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначаючи про необхідність скасування рішення суду, скаржниця не наводить доводів, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість висновку суду щодо розподілу судових витрат, а відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Вирішуючи заявлене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представництво інтересів позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у суді апеляційної інстанції здійснювала адвокат Крюкова М.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 07 липня 2022 року (т. 1 а.с. 227-228) та ордеру серії АН № 1547689 від 04 листопада 2024 року (т. 1 а.с. 229).
За змістом розділу 1 договору предметом договору є, в тому числі, представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Надання правової допомоги здійснюється у формі консультацій, юридичної допомоги; складення позовних заяв, клопотань, заяв, відповідей на відзив, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Розділом 3 договору визначений порядок розрахунків. Так, оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі; факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги; підставою для оплати є рахунок-фактура; клієнт здійснює оплату за надані послуги в день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок.
У матеріалах справи наявний звіт про надання правової допомоги згідно з договором від 07 липня 2022 року, за яким адвокатом було витрачено 4 год на правову експертизу документів, складання відзиву на апеляційну скаргу та подання його до суду, вартість наданих послуг становить 8 000 грн (т. 1 а.с. 223).
04 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перераховано на банківський рахунок адвоката Крюкової М.В. 8 000 грн за написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, що підтверджується наданою позивачем копією платіжної інструкції від 04 листопада 2024 року № 6093 (т. 1 а.с. 223 зворот).
Під час апеляційного розгляду стороною відповідача клопотання про необґрунтованість заявленого розміру витрат на правничу допомогу та його зменшення не заявлялося.
Колегія суддів, вирішуючи, чи є розмір витрат ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, виходить з того, що під час розгляду справи судом першої інстанції та апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася, а зміст відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 фактично узгоджується зі змістом позовної заяви.
На думку апеляційного суду, зазначені у звіті про надання правової допомоги від 04 листопада 2024 року послуги адвоката зі здійснення правової експертизи документів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзиву на апеляційну скаргу, оскільки саме сторона позивача ініціювала судовий розгляд. При цьому, позиція стягувача, викладена у відзиві на апеляційну скаргу, вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у додатковій постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 922/2321/20.
Отже, дослідивши матеріали справи та додані до відзиву письмові докази, колегія суддів вважає, що розмір заявлених представником позивача витрат на правову допомогу в сумі 8 000 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не є співрозмірними з виконаною роботою в суді апеляційної інстанції, тому доходить висновку за необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 4 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. Саме такий розмір буде відповідати критеріям реальності витрат на послуги адвоката та розумності їхнього розміру. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року – без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ 44559822) 4 000 (чотири тисячі) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.                  

Головуюча:                                                                      Н.В. Шитченко
         
         Судді:                                                                      Н.В. Висоцька

                                                                                         О.Є. Мамонова