Справа № 127/11463/23
Провадження № 22-ц/801/1615/2024
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року	Справа № 127/11463/23	м. Вінниця	

               Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В. П.,
суддів Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,
за участі секретаря судового засідання Кахно О.А., представника позивача  ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2  та її представника адвоката Синявської К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Никитюк Олександр Іванович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого під час шлюбу,

в с т а н о в и в:

В квітні 2023 року представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Никитюк О.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого під час шлюбу.
Вимоги позову мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2001 року до 12 червня 2019 року.
Позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 18 травня 2016 року.
24 березня 2017 року під час несення служби в зоні проведення антитерористичної операції у позивача трапився крововилив у мозок - інсульт. 20 вересня 2017 року позивачу встановлено першу «А» групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Через захворювання позивачу була призначена одноразова грошова допомога у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становила 640 000 грн., яку він вважає своєю особистою приватною власністю і не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Для отримання цих коштів позивач 26 жовтня 2017 року на ім`я відповідача видав нотаріально посвідчену довіреність, на підставі якої нею отримано належну позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 640 000 грн.
Ураховуючи наведене, а також те, що вказані кошти на лікування чи реабілітацію позивача відповідачем не витрачались, представник позивача вважає, що спірні кошти підлягають поверненню позивачу за процедурою поділу спільного майна, оскільки вони є його особистою приватною власністю.
З підстав наведених вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_3  до ОСОБА_2  про поділ майна, набутого під час шлюбу, відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник  ОСОБА_3  - адвокат Никитюк О.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що одноразова грошова допомога за своєю суттю є страховою виплатою, а відтак, на переконання скаржника є особистою приватною власністю і не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Між іншим, представник зазначає, що одноразова грошова допомога виплачується лише в разі поранення чи захворювання військовослужбовця, тобто залежить лише від обставин, що нерозривно пов`язані з особою військовослужбовця.
Крім того, скаржник звертає увагу суду на те, що для отримання відповідачем суми одноразової допомоги знадобилась довіреність від позивача для цього, що на думку представника позивача свідчить про те, що отримані кошти не можуть відноситись до спільної сумісної власності.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає повністю.
Судом першої інстанції встановлено, що з 21 квітня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2019 року (справа №127/9137/19) (а.с. 9).
24 березня 2017 року у ОСОБА_3 під час перебування в зоні проведення антитерористичної операції стався інсульт.
Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 є інвалідом І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 , ОСОБА_3 встановлено І групу інвалідності внаслідок війни, терміном дії – довічно.
Нотаріально посвідченою довіреністю серії НМА № 126698 від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх підприємствах установах організаціях, незалежно від форм власності, галузевої належності підпорядкування, в тому числі отримувати, набувати належне йому майно, грошові кошти, соціальні допомоги, цінні папери, включаючи грошові суми, страхові відшкодування, пенсійні та соціальні виплати, користуватися та розпоряджатися належними йому рахунками, коштами та цінними паперами без права відчуження. Строк дії довіреності – до 26 жовтня 2020 року.
Відповідно до листа № 50/08/32-3120 від 20 грудня 2019 року військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу по видатковому касовому ордеру від 13 грудня 2017 року № 312, яка отримана дружиною ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 26 жовтня 2017 року серії НМА № 126698, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 640 000 грн.
Згідно з довідкою № 40/31-720 від 10 квітня 2017 року, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Північного регіону м. Харків з 24 березня 2017 року до 05 квітня 2017 року в нейрохірургічному відділенні. Для подальшого лікування переведений до госпіталю МВС м. Київ.
ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 05 квітня 2017 року до 29 травня 2017 року та з 29 травня 2017 року до 29 червня 2017 року, що підтверджується довідками № 135, № 104 про тимчасову непрацездатність.
Відповідно до епікризу ОСОБА_3 перебував на лікуванні в неврологічному відділенні цероброваскуляторної патології № НОМЕР_4 ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка з 11 червня 2018 року до 27 червня 2018 року. В результаті проведеного лікування загальний стан хворого значно покращився. Хворий з поліпшенням виписаний додому. Працездатність стійко втрачена.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на те, що вказані кошти є страховою виплатою у зв`язку із встановленням йому інвалідності, а тому є його особистою власністю, не ґрунтуються на чинному законодавстві України, оскільки вищезазначений закон не визначає правову природу одноразової грошової допомоги у разі інвалідності як страхової суми або іншого виду майна, яке згідно зі статтею 57 СК України є особистою приватною власністю одного з подружжя. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
Відповідно до положень статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
В апеляційній скарзі, скаржник вказує, що одноразова грошова допомога за своєю суттю є страховою виплатою, а відтак, на переконання скаржника є особистою приватною власністю і не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Водночас, одноразова грошова допомога - це гарантована державою виплата у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (частина перша статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що одноразова грошова допомога у розмірі 640 000 грн є страховою сумою та, відповідно, особистою приватною власністю позивача.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 14-351цс18 одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відноситься до соціальних виплат.
Оскільки спірна грошова допомога отримана відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних вище норм матеріального права ці кошти є спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу між сторонами.
Зазначений висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 725/6543/18 (провадження № 61-15071св19).
Водночас, як встановлено судами, відповідач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 640 000 грн 13.12.2017 року, а шлюб між сторонами розірвано 12.06.2019 року.
При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначила, що спірні кошти були витрачені на потреби та в інтересах сім`ї.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, що отримані відповідачем під час шлюбу кошти були використані не в інтересах сім`ї, зокрема на лікування позивача, а в будь-який інший спосіб.
Таким чином, взявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2024 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Никитюк Олександр Іванович, залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та виготовлено 09 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач:                                                        В.П. Рибчинський

Судді:                                                                        С.Г. Копаничук
                                                               
                                                                       С.К. Медвецький