ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11239/24	Головуючий у 1-й інстанції Делікатна Л.В. 	
Провадження № 33/817/771/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, яку притягнуто о адміністративної відповідальності, ОСОБА_1  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р., на постанову Тернопільського міськ районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

       Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 12 травня 2024 року о 03 год. 00 хв. в м. Тернопіль, вул. Купчинського, 14, водій ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом «Audi Q5» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Alkotest 6820» №ARHJ - 0295 (повірка дійсна до 02.11.2024 року), що підтверджується тестом №1716 від 12 травня 2024 року. З результатом огляду громадянка ОСОБА_1 не згідна, проте від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР категорично відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Черніцький І.Р., вважає, оскаржувану постанову неправомірною та необґрунтованою.
       В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в матеріалах справи немає беззаперечних доказів, які б вказували на ту обставину, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом.
       Звертає увагу суду, що викладена фабула адміністративного правопорушення не відповідає вчиненому, оскільки суд не може покласти в основу рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, коли порушено вимоги п.2.9 ПДР України.
       Сторона захисту стверджує, що відмова ОСОБА_1 підписувати чек "Драгера" та Акт огляду жодним чином не свідчить про незгоду з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу. 
       Стверджує, що наявний у матеріалах справи рапорт працівника поліції не може вважатися належним і допустимим доказом учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зважаючи на вищевикладене, захисник переконаний, що працівниками поліції не було дотримано вимог статті 266 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.        
       Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , яка повністю підтримала подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2024 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
       Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №88523 від 12 травня 2024 року, 12 травня 2024 року о 03 год. 00 хв. в м. Тернопіль, вул. Купчинського, 14, водій ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом «Audi Q5» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Alkotest 6820» №ARHJ - 0295 (повірка дійсна до 02.11.2024 року), що підтверджується тестом №1716 від 12 травня 2024 року. З результатом огляду громадянка ОСОБА_1 не згідна, проте від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР категорично відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
       В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 її прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
       Зі змістом протоколу ОСОБА_1 була ознайомлена, від підпису відмовилась.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Audi Q5», н.з. НОМЕР_1 , під час комендантської години, введеної у зв`язку з дією на території України воєнного стану.
        Дана обставина також стверджується рапортом інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Тернопільській області лейтенанта поліції Гинди Миколи.
       Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними
       Оглянутим апеляційним судом відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції, підтверджується, що працівниками поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 було повідомлено водієві наявні у неї ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук) та запропоновано пройти на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що остання погодилась і пройшла такий огляд, однак із результатом була не згідна та заперечувала, що підтверджується матеріалами відеофіксації.
       На пропозицію працівників патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовилась у категоричній формі.
       Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , як відразу після зупинки транспортного засобу, так і під час проходження огляду на стан сп`яніння не повідомляла, що не керувала транспортним засобом.
Натомість, характер її поведінки після зупинки транспортного засобу «Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_1 », працівниками поліції свідчить, що саме вона керувала вказаним транспортним засобом, що ОСОБА_1 фактично і не заперечувала.
       Тому, доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи немає беззаперечних доказів, які б вказували на ту обставину, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, апеляційний суд вважає безпідставними.
       Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест» 6810 виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 0,79 проміле, з чим остання не погодилась, однак не бажала проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
       Тому, оцінюючи доводи апелянта про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 , суд враховує, що водій після проведення огляду на стан сп`яніння з результатом огляду хоч не погодився, однак відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, а тому це давало підставу працівникам поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.5 а ПДР України .
Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а тому доводи апелянта про неправильно викладену фабулу правопорушення є необґрунтованими. 
       Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 лише відмовилася підписувати процесуальні документи, що, згідно доводів захисника, працівники поліції помилково сприйняли як незгоду з результатами огляду та відмову від проходження огляду, та склали протокол за порушення п. 2.5 ПДР, хоча мали всі законні підстави скласти протокол за порушення п. 2.9 «а» ПДР. 
З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.         
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2024 р відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 
Керуючись ст.294 КУпАП, - 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Черніцького І.Р. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя