ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2024 року                                
м. Харків
справа № 642/705/24
провадження № 22-ц/818/2898/24
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Харківська міська рада,
третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Літвінова Яна Миколаївна
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 травня 2024 року у складі судді Бородіної О.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 залишила заповіт на все своє майно на користь позивача - ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я. М. 17.02.2020 року за р.№ 299. На час відкриття спадщини спадкодавець була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . З дозволу ОСОБА_2 позивач з родиною проживав у належному їй будинку з червня 2016 року, ОСОБА_2 в той час проживала в м. Щорс у родичів. Після погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 та необхідністю проходження лікування у м. Харкові, остання переїхала до м. Харкова до свого будинку, де позивач разом із своєю дружиною здійснювали за нею догляд до самої смерті. Оскільки між родиною позивача та ОСОБА_2 склалися гарні стосунки, та вони здійснювали за нею догляд, вона прийняла рішення розпорядитись своїм майном та склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 . 
Після смерті спадкодавця, позивач звернувся до приватного нотаріуса Літвінової Я. М. з метою подати заяву про прийняття спадщини. Але під час спілкування з нотаріусом йому було надано некоректну консультацію за наслідками якої він зрозумів, що має ще три чотири місяці щоб . Проте, коли позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою 27.05.2021 року про видачу свідоцтва на спадщину, йому постановою приватний виконавець Харківського міського нотаріального округу Літвінова Яна Миколаївна відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.
Позивач вважає, що він пропустив строк з поважної причини, адже приватний нотаріус під час первісного спілкування не надала йому належної консультації та не повідомила про необхідність подання заяви у шестимісячний строк, що позбавило його можливості отримати спадок.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 травня 2024 року в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що наведені позивачем аргументи у якості перешкод для звернення до нотаріуса не можуть бути підставою для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що незвернення до нотаріуса було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.
Сама по собі юридична необізнаність позивача, не є поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і тому не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для її прийняття.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки діям нотаріуса, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до п.п. 1,3,4 ч.1, ч.2ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно заповіту від 17 лютого 2020 року ОСОБА_2 все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Літвінової Яни Миколаївни про відмову від вчиненя нотаріальної дії від 27.05.20221 року вбачається, що 27.05.2021 року за заведенням спадкової справи та подальшої видачі свідоцтва про право на спадщину звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що мешкає за адресою АДРЕСА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
При перевірці даних за Витягом зі спадкового реєстру від 27.05.2021 за № 64926275 була отримана інформація про відсутність заведеної спадкової справи на ім`я ОСОБА_2 .. Таким чином за прийняттям спадщини ніхто із спадкоємців, в тому числі ОСОБА_1 не звертався.
Приватним нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових справ оскільки строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 пропущено.
Звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 вказувала на те, що він не отримав вчасно належної правової консультації, що вважає є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а тому просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Аналізуючи наведене, ЦК України не містить вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В суді апеляційної інстанції було досліджено аудіозапис розмови ОСОБА_1 із приватним нотаріусом Літвіновою Я.М. із якої вбачається, що позивач 19 жовтня 2020 року звернувся до зазначеного приватного нотаріуса за консультацією та в той же день висловив бажання подати заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Проте нотаріусом йому було усно відмовлено у прийнятті зазначеної заяви та рекомендовано прийти після спливу 3-4 місяців. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що зазначений аудіо запис був зроблений ним з дозволу приватного нотаріуса Літвінової Я.М. та з метою використання ним отриманої консультації в подальшому при оформленні документів. 
Факт звернення ОСОБА_1 19.10.2020 року не заперечує і сама приватний нотаріус, яка надала суду письмові пояснення щодо обставин цього звернення та підтвердила наявність вищезазначеного аудиозапису ( а.с. 25). 
Разом з тим, викладені приватним нотаріусом пояснення частково не відповідають змісту аудіозапису, згідно з яким нотаріус фактично відмовила позивачу у оформленні заяви про прийняття спадщини та роз`яснила що він повинен прийти з такою заявою через три – чотири місяці, тобто вже після спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини. 
У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Про це зазначив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 405/7058/19.
Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд неповно встанови обставини у справі та не дав належної оцінки змісту аудіозапису розмови ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Літвінової Я.М., за змістом якої позивач, як єдиний спадкоємець померлої у жовтні 2021 року вчинив активні дії з метою прийняття спадщини. Проте не реалізував їх у встановленому законом порядку внаслідок консультації, що отримав від приватного нотаріуса. 
Зважаючи на наведене, суд дійшов помилкового висновку про неповажність пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . 
З огляду на зазначене, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги такими, що знайшли своє підтвердження та спростовують викладені судом висновки. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд  
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 травня 2024 року – скасувати.
Позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                                                 О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук
Повний текст постанови складено 28 жовтня 2024 року