ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року	Львів	Справа № 308/10904/24 пров. № А/857/24581/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2024 року (суддя – Данко В.Й., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Ужгород, дата складання повного тексту – 17.09.2024), 
в адміністративній справі №308/10904/24 за позовом ОСОБА_1 до Департамент патрульної поліції, 
про скасування постанови, 

                                                            встановив: 

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Департамент патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2355803 від 10.06.2024 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 510 грн.. 
Відповідач позовних вимог не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позову, залишивши без змін оскаржувану постанову. 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2024 постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2355803 від 10.06.2024 відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а позовну заяву без задоволення. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з підстав, що викладені в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що накладене адміністративне стягнення на ОСОБА_1 є незаконним та таким що не підтверджено жодними доказами. Оспорювана постанова не містить жодних посилань на технічні засоби, за допомогою яких було здійснено відеозаписи, а відтак суд не може допустити їх як докази. Суд не взяв до уваги те, що на заперечення ОСОБА_1 , про те, що він автомобілем не керував, поліцейські уваги не звернули та почали складати адміністративні матеріали, як і не відреагували на прохання ОСОБА_1 надати для ознайомлення докази, які б підтверджували те, що останній керував транспортним засобом. Вважає скаржник, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції від 17.09.2024, позовні вимоги задовольнити. 

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Суд встановив такі фактичні обставини справи. 
10.06.2024 року інспектором 2 взводу 1 роти УПП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_2  винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2355803, відповідно до якої 10.06.2024 року о 01:00 годині в м. Ужгород, вулиця Грушевського,37/44 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg з номерним знаком НОМЕР_1 , перед початком та під час руху не вмикав відповідні показники повороту, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та ПОСЦПВВНТЗ, чим порушив п.2.1.а, 2.1.ґ, та 9.2.а, чим порушив п. 9.2.б. ПДР – порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом, відповідальність за що передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено штраф у сумі 510 гривень (а.с. 7, 28). 
Не погодившись із прийнятою постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, перевіривши оскаржене рішення суду на предмет законності та обґрунтованості, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. 
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є протиправність постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху. 
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. 
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»). 
Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством. 
За змістом пункту 2.1 «а» та «ґ» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). 
Відповідно до п.9.2 ПДР, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 
Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що частинами 1 та 2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. 
Із змісту спірної постанови від 10.06.2024 року серії ЕНА №2355803 видно, що позивача фактично притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 510 гривень за ч.2 ст.122 КУпАП за порушення п.9.2.б. ПДР – порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом. 
Відносно питання щодо наявності в діях позивача вини у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, то колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність належних доказів вини позивача у вчиненні такого адміністративного правопорушення. 
Так, відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. 
Тобто положення Закону  №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. 
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення спірної постанови серії ЕНА №2355803 від 10.06.2024 року за адміністративне правопорушення у керуванні транспортним засобом з порушенням вимог виконання попереджувальних сигналів відповідач надав відеозаписи з реєстратора службового автомобіля поліцейських та нагрудних камер (файли «IMG_9390», «IMG_9379», «IMG_9389» та «export-meu9d»), що є належними і допустимими доказами, з огляду яких прослідковується і судом встановлено рух транспортного засобу без увімкнення покажчиків повороту відповідного напрямку і при зупинці 10.06.2024 року транспортного засобу Volkswagen Touareg з н.з. НОМЕР_1 . 
З відеофайлу «export-meu9d» (фрагмент 00 хв. 33 сек. – 00 хв. 40 сек.) вбачається, що позивач спочатку стверджував про те, що він вмикав покажчики повороту відповідного напрямку руху, що нібито залишилося поза увагою працівників поліції. 
Цим же відеофайлом (фрагмент 34 хв. 22 сек. – 35 хв. 09 сек.) підтверджується той факт, що позивач визнавав те, що він пересів на місце пасажира. 
Поряд з тим, із відеофайлу «export-meu9d» (фрагмент 42 хв. 00 сек. – 42 хв. 05 сек.) слідує, що один із пасажирів автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG також підтвердив факт керування зазначеним транспортним засобом саме позивачем. 
Отже, наявні у матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеним факт порушення з боку позивача  пункту 9.2. «б» Правил дорожнього руху та відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, чим спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги. 
Колегія суддів вважає доведеними відповідачем обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, фабула якого зазначена в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення. Вказані обставини підтверджені наданими суду відповідачем відеозаписами подій, з яких також прослідковується процес розгляду адміністративної справи та роз`яснення позивачу прав, передбачених ст.268 КУпАП. 
Отже, встановлені у справі фактичні обставини і наведене правове регулювання досліджуваних правовідносин вказують на відсутність підстав для скасування спірної постанови ЕНА №2355803, винесеної інспектором 2 взводу 1 роти УПП в Закарпатській області капітаном поліції, про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність прийняття спірної постанови, оскільки вказана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання колегія суддів приходить до переконання про правильний висновок суду першої інстанції щодо доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Підстави для задоволення позову відсутні. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для скасування рішення суду. 
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд   
                                                                                                                                                                    
                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2024 року в адміністративній справі №308/10904/24 за позовом ОСОБА_1 до Департамент патрульної поліції про скасування постанови – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 27.11.2024 року