ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 766/1603/23 Головуючий в суді І інстанції Черниш О.Л. Провадження № 22-ц/819/423/24 Доповідач Кутурланова О.В.

                                                        П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       12 листопада 2024 року м. Херсон

       Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
       головуючого (суддя-доповідач) Кутурланової О.В.,
       суддів: Воронцової Л.П., Склярської І.В.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Вініченко Олександр Володимирович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Черниш О.Л. від 09 вересня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

       У липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 20.10.2008 року, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач ознайомлена з Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредиту і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 29 000,00 грн. 
       Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором, проте відповідач, зобов`язавшись повернути отриманий кредит в строк, визначений умовами кредитного договору, належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 16.04.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 31 539,07 грн., АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.10.2008 року у загальному розмірі 31 539,07 грн., яка складається з :
       - 25 799,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту;
       - 5 739,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
       Також просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

       Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
       Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.10.2008 року, що виникла станом на 16.04.2023 року у розмірі 31 539,07 грн., а також судові витрати в сумі 2 684,00 грн.

       В апеляційній скарзі адвокат Вініченко О.В., який діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі.

       У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення суду, просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

       Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

       Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

       Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі за позовом з ціною менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

       Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

       Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному встановленню всіх обставин справи в їх сукупності.

       Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 20 жовтня 2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.36).
       У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
       Крім того, цього ж дня ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с.37).
       Згідно із наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16.04.2023 року становить 31 539,07 грн, з яких: 
       - 25 799,91 грн. - заборгованість за тілом кредита; 
       - 5 739,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.8-23).
       Згідно банківської виписки, яка міститься в матеріалах справи, останнє поповнення відповідачем кредитної картки було здійснено 21 березня 2022 року у сумі 5 500,00 грн. (а.с.24-33).
       З наявної в матеріалах справи довідки вбачається, що відповідачу неодноразово було відкрито та перевипущено картки. Першу картку «Універсальна» відкрито 20.10.2008 року, а останню картку відкрито 24.02.2020 року «Універсальна Gold» з терміном дії до 10/23 (а.с.35).
       Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , на картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 29 000,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався і 26.12.2022 року він становив 0,00 грн. (а.с.34).
       Із виписки за період з 20.10.2008 року по 19.04.2023 року за договором на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. 
       Крім того, з виписки вбачається, що відповідач порушувала умови договору, оскільки не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки. Розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів по картці відповідача підтверджують факт несвоєчасного повернення нею коштів банку.
       У своєму відзиві на позовну заяву відповідач повністю визнала заявлені позовні вимоги та нараховану позивачем суму кредитної заборгованості, зазначила, що раніше свої зобов`язання виконувала сумлінно, виникнення простроченної кредитної заборгованості сталося внаслідок погіршення її фінансового стану через військову агресію рф та вимушені суттєві зміни у її житті. Оскільки позов визнає та погасить заборгованість наприкінці 2024 року, то з цих підстав просила відмовити у його задоволенні.
       
       Як вбачається з наявних у справі доказів, між сторонами виникли кредитні правовідносини.
       Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
       Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
       За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
       Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, посилався на те, що такі умови договору були узгоджені між сторонами, оскільки ОСОБА_1 підписала анкету-заяву та погодилася на встановлені Тарифи банку, які передбачали оплату процентів, тривалий час користувалася кредитними коштами та погашала нараховані проценти.
       На підтвердження викладених позовних вимог представником банку надано анкету-заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», які підписані особисто відповідачем.
       Зважаючи на наведене, сторонами договору було узгоджено умови кредитування, що у розумінні ст.628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами склалися кредитні правовідносини, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, що стало причиною виникнення заборгованості.
       Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у справі №70/6058/17 від 04 грудня 2019 року та №382/327/19 від 12 лютого 2020 року.
       Випискою про рух коштів підтверджується, що відповідач користувалася кредитними коштами шляхом здійснення переказів, розраховувалася в магазинах, а також поповнювала картку.
       Відповідач обставини видачі кредитних карток, встановлення ліміту, користування вказаними картками та кредитними коштами не спростувала.
       За таких обставин банк має право на повернення фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі, що погоджено між сторонами. 
       Також надані позивачем розрахунки заборгованості за договором б/н від 20.10.2008 року станом на 16.04.2023 року відповідачем не спростовано, власного розрахунку не надано.
       Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування.
       Доводи апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявна виписка за картковими рахунками, відкритими на ім`я ОСОБА_1 за період з 20.10.2008 року по 19.04.2023 року.
       Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
       Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
       Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
       Вказані висновки відповідають позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц. 

       Щодо доводів скаржника про пропуск позовної давності позивачем вимог про стягнення заборгованості колегія суддів вважає зазначити наступне.
       Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.
       Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
       Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
       За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
       Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
       За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
       Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження №61-21807св19.
       Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.
       Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
       У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
       Відповідно до статті 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
       Як вбачається із матеріалів справи, строк дії першої кредитної картки - по грудень 2011 року, а строк дії останньої відкритої кредитної картки відповідача встановлено до жовтня 2023 року. З позовом щодо стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у липні 2023 року.
       Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. 
       Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності суд враховує строк дії картки в межах якої відповідачем здійснено поповнення рахунку і на якій зазначено до 10/23. 
       Оскільки строк дії кредитної картки, виданої відповідачу, визначено до останнього дня жовтня 2023 року, то банком не пропущена позовна давність. Крім того, з виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно використовувала кредитний рахунок, починаючи з 30 жовтня 2008 року по 26 березня 2022 року.
       Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
       Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не встановлено.
       Відповідно до ч. 1.ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Вініченко Олександр Володимирович, залишити без задоволення.
       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В.Кутурланова 

Судді: Л.П.Воронцова

І.В.Склярська