ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2024 року
м. Київ
справа № 273/148/20
провадження № 61-11381св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 5 березня 2020 року, ухвалене у складі суддіБєлкіної Д. С., та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та припинення їх стягнення.
В обґрунтування позову вказував, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року у справі № 273/1389/18 з нього на користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 
з 5 вересня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Цим же рішенням з нього стягнено аліменти на ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 5 вересня 2018 року, і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.
При цьому зазначав, що тривалий час не працює, має незначні нерегулярні заробітки, його майновий стан погіршився, пенсії та соціальні виплати він не отримує.
За таких обставин позивач вважав, що аліменти на дитину мають стягуватися у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн.
Щодо аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку, вказав, що сторони ніколи не перебували і не перебувають у зареєстрованому шлюбі, тому він не зобов`язаний утримувати ОСОБА_2 , тому стягнення аліментів слід припинити.
За таких обставин просив змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року, і стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн до досягнення дитиною повноліття;припинити стягнення з нього аліментів на ОСОБА_2 до досягнення дитиною трирічного віку.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 5 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині зміни способу стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено визначених законом підстав для стягнення аліментів у твердій грошові сумі, а не у частці з усіх видів заробітку (доходу).
Відмовляючи у задоволенні позову в частині припинення стягнення аліментів на ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про те, що факт неперебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не є тією обставиною, яка має правове значення у розумінні статті 273 Сімейного кодексу (далі - СК) України для припинення стягнення аліментів.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 5 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про зміну способу стягнення аліментів змінено і викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за відповідним рішенням суду безпосередньо за позовом одержувача аліментів.
За таких обставин вважав, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина.
З висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про припинення стягнення на ОСОБА_2 аліментів суд апеляційної інстанції погодився з огляду на те, що судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та не порушено норми процесуального права. Крім того, правових підстав для припинення стягнення аліментів на ОСОБА_2 позивач не навів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
31 липня 2020 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 5 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду 
від 17 червня 2020 року в частині вирішення позовної вимоги про припинення стягнення аліментів на ОСОБА_2 і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що правові підстави для стягнення з нього на ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 5 вересня 2018 року, і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку, відсутні, оскільки ОСОБА_2 ніколи у зареєстрованому шлюбі з позивачем не перебувала.
Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 10 СК України та частини четвертої 
статті 273 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставою касаційного оскарження рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 5 березня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2020 року заявник визначає відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 10 СК України та частини четвертої статті 273 ЦПК України.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року 
у справі № 273/1389/18 встановлено батьківство ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнено з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, алене менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 5 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнено з  ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 5 вересня 2018 року і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку. 
З довідок Департаменту праці та соціального захисту населення № 2089 
від 24 грудня 2019 року, Новоград-Волинського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 1198/02-13 від 24 грудня 2019 року, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків судами попередніх інстанцій встановлено, що інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня, на обліку управлінь він не перебуває, пенсій та жодних видів допомог не отримує.
З повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14 лютого 2020 року судами встановлено, що ОСОБА_1 протягом з 1 січня 2019 року до 17 лютого 2020 року тричі виїжджав на відпочинок закордон.
ОСОБА_1 встановлено діагноз вегето-судинна дистонія змішаного типу; пролапс мітрального клапана; перехідна екстрасистолічна аритмія; потребує медикаментозного лікування. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 4 січня 2020 року до 9 січня 2020 року з діагнозом лівобічний паратонзилярний абсцес, тобто запалення в клітковині, розташованій навколо мигдалин, а також в області шиї та голови, що виникає внаслідок проникнення до неї інфекції.
15 березня 2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 для підготовки документів та виїзду до Королівства Швеція позику в розмірі 3 000 євро, яку зобов`язався повернути до 31 грудня 2019 року.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.
Судові рішення в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів заявник не оскаржує, тому не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Статтею 91 СК України визначено, що, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 
статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Можливість звільнення особи від сплати аліментів у випадку зміни її матеріального або сімейного стану, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, передбачена статтею 273 СК України.
Відповідно до частини першої статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, установивши, що позивачем не доведено наявності обставин, які б свідчили про можливість звільнення його від сплати аліментів, визначених рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для припинення стягнення аліментів на ОСОБА_2 , і правильно відмовив у задоволенні позову в цій справі.
Твердження касаційної скарги про те, що правові підстави для стягнення із заявникааліментів на ОСОБА_2 відсутні, оскільки вона ніколи не перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, зводяться виключно до неправильного тлумачення заявником норм права.
Судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що така підстава як неперебування сторін у шлюбі не може слугувати обставиною для зміни розміру аліментів або для звільнення від їх сплати.
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди заявника з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року 
у справі № 273/1389/18, яке, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 не оскаржував. Крім того, вказане судове рішення не є предметом перегляду касаційного суду у справі № 273/148/20.
Інші доводи касаційної скарги не впливають на законність судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині і на правильність висновків, викладених в них.
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, внаслідок чого дійшли правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову в частині припинення стягнення аліментів.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 10 СК України та частини четвертої статті 273 ЦПК України, проте касаційним судом вказані твердження касаційної скарги не приймаються з огляду на наступне. 
Касаційна скарга не містить обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування частини першої статті 10 СК України та частини четвертої статті 273 ЦПК України для правильного вирішення справи; заявником не вказано про наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, що свідчило б про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. 
Тому касаційний суд не приймає посилання заявника у касаційній скарзі на 
пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»).
Оскаржувані судові рішення у частині, яка переглядається, відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у межах підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 5 березня 2020 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментівта постанову Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у вказаній частині залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська