КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 755/2428/24
провадження № 22-ц/824/10224/2024
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
15 жовтня 2024 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Халепчук Д. С. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,  стягнення коштів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року в складі судді  Марфіної Н. В.,
встановив:
 
08.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В. В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,   стягнення коштів.
Позовна заява обґрунтована тим, що 24 травня 2021 року   приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В.  вчинено виконавчий напис про  звернення  стягнення  з  ОСОБА_1 , який є боржником  за кредитним договором  981440746  від 14  жовтня  2020  року,  укладеним з ТОВ  «Манівео швидка фінансова  допомога», правонаступником  якого   на підставі  договору  відступлення  прав вимоги за  кредитними договорами 110  від 01 грудня  2020 року  є  ТОВ  «Таліон Плюс», правонаступником  усіх прав та  обов`язків якого  на підставі договору  відступлення   прав вимоги  за кредитними договорами 05/0820-01  від 05.08.2020, реєстр  прав вимог №5  від 16 квітня 2021 року є ТОВ  «ФК «Онлайн  Фінанс» - стягувач, заборгованість за  кредитним договором 981440746 від  14 жовтня  2020 року.  Сума заборгованості складає  10 494,58 грн.   За вчинення  виконавчого  напису  нотаріусом   стягнуто  плату  із стягувача в розмірі  1 200  грн, які підлягають  стягненню з  боржника на  користь  стягувача. 
На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В. В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 та здійснювались виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого напису та стягнення з позивача заборгованості.
Вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, відсутні докази безспірності заборгованості, не передбачено вчинення виконавчого напису на договорі, який не є нотаріально посвідченим.
Під час примусового виконання зазначеного виконавчого напису було стягнуто з позивача 5 351,73 грн, які після визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача як безпідставно отримані кошти на підставі положень ст. 1212 ЦК України.
Оскаржуваний виконавчий напис вчинено на кредитному договорі від 14.10.2020 №981440746, нібито укладеного між позивачем та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». З виконавчого напису вбачається, що за договорами відступлення прав вимоги кінцевим стягувачем є відповідач. Однак, про жодний договір відступлення прав вимоги позивач не повідомлявся.
Про порушення своїх прав позивач дізнався, коли приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В. В. на рахунки позивача було накладено арешт.
27.02.2024 ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка обґрунтована тим, що після відкриття провадження у справі, з рахунку позивача було списано ще 8 487, 53 грн.
З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач  просив:
- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. 24.05.2021 та зареєстрований за №47924; 
- стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 13 839, 26 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Київ від 04 березня 2024 року вказаний позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 24.05.2021 року № 47924 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти в сумі 13 839, 26 грн.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2422,40 грн.
01.04.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» через підсистему «Електронний суд» подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва  від 04 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове про  відмову в задоволенні  позову. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем у позовній заяві не оспорюється факт укладання кредитного договору № 981440746 від 14.10.2020, не наводиться доказів щодо спростування зарахування грошових коштів на банківську картку та їх сплати за даним договором, чим підтверджується факт виникнення безспірної заборгованості за даним договором.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, а ТОВ «Таліон Плюс» в свою чергу уклало договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2021 з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 981440746 від 14.10.2020
Договори факторингу №28/1118-01, 05/0820-01 та кредитний договір № 981440746 від 14.10.2020 є дійсними, чинними та підлягають виконанню.
Оскільки  позивач підтверджує, що  14 жовтня  2020 року  між ним та ТОВ  «Манівео  швидка фінансова допомога» укладено  кредитний договір, підстав для повернення   коштів немає. 
Вимога позивача щодо стягнення безпідставно набутих коштів не стосується предмета позову немайнового характеру, а тому не підлягає задоволенню.
Звертає увагу,  якщо  розмір  позовних вимог  збільшено або  пред`явлено  нові позовні вимоги,  суму судового  збору  необхідно доплатити  до звернення  до  суду. 
Правом на надання відзиву на апеляційну  скаргу учасники справи не скористались.
В судове  засідання  сторони не  з`явились,  про  день, час та місце розгляду справи повідомлені  судом  належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду  першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено  судом першої інстанції, 24 травня 2021 року   приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В.  вчинено виконавчий напис про  звернення  стягнення  з   ОСОБА_1 , який є боржником  за кредитним договором  981440746  від 14  жовтня  2020  року,  укладеним з ТОВ  «Манівео швидка фінансова  допомога», правонаступником  якого   на підставі  договору  відступлення  прав вимоги за  кредитними договорами 110  від 01 грудня  2020 року  є  ТОВ  «Таліон Плюс», правонаступником  усіх прав та  обов`язків якого  на підставі договору  відступлення   прав вимоги  за кредитними договорами 05/0820-01  від 05.08.2020, реєстр прав вимог №5  від 16 квітня 2021 є ТОВ «ФК «Онлайн  Фінанс» - стягувач, заборгованості за  кредитним договором 981440746 від  14 жовтня  2020 року.   Сума заборгованості складає  10 494,58 грн.   За вчинення  виконавчого  напису  нотаріусом   стягнуто  плату  із стягувача в розмірі  1 200  грн, які підлягають  стягненню з  боржника на  користь  стягувача. 
17 липня  2021  року, на  підставі вказаного виконавчого напису, приватний виконавець Олійник О. І.  відкрив виконавче провадження №66284597 про  стягнення   з  ОСОБА_1 на користь ТОВ  «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі  11 694,58 грн.
У  відповідь  на запит   адвоката Ліліцького  Р. В.   щодо  надання  розрахунку  по  виконавчому провадженню №66284597,  приватний виконавець   Нордіо  В. В.  повідомив,  що станом  на  22.01.2024 в межах   виконавчого провадження  з доходів  боржника стягнуто  кошти на  загальну  суму 5 351,73 грн. 
Відповідно  до  платіжної інструкції  від 21.02.2024 з  ОСОБА_1   у рахунок  погашення  заборгованості в межах  виконавчого провадження  ВП №66284597  додатково  стягнуто  8 487,53 грн.
Судом першої інстанції  встановлено,  що загальний розмір  грошових коштів,  стягнутих  з  ОСОБА_1   на  підставі оспорюваного виконавчого напису, становить 13 839,26  грн.
Ухвалюючи рішення  про  задоволення  позову про  визнання  виконавчого  напису нотаріуса таким, що не  підлягає виконанню, суд  першої інстанції  виходив з недоведеності  тієї  обставини,  що н а момент вчинення  нотаріусом   виконавчого  напису боржник мав безспірну  заборгованість перед стягувачем.  Розмір   боргових зобов`язань позивача перед Банком , який визначений у виконавчому написи нотаріуса, не є  підтвердженим випискою  по   рахунку  позивача за договором  кредиту, що  є порушенням  вимоги п. 3.5  ст.3  Глави 16 Порядку  вчинення  нотаріальних дій  нотаріусами України,  затвердженого наказом  Міністерства юстиції України від  22 лютого  2012  року  за №296/5, а також  відсутні   докази належного  направлення  та отримання  позивачем  письмової вимоги  про  усунення  порушень  у не  менш  ніж  тридцятиденний строк, що  є обов`язковою   вимогою  відповідно до  п.6 ч. 10  ст. 11 Закону  України «Про захист прав  споживачів».  За відсутності  доказів наявності  у позивача боргу   у визначеному  відповідачем  розмірі, у останнього  були відсутні  правові підстави звернення  до приватного  нотаріуса із заявою про  вчинення  виконавчого  напису щодо стягнення  такого  боргу.  
Апеляційний суд  не може  повністю погодитись  з таким висновком  суду  першої інстанції  з огляду на таке. 
Як вбачається  з умов договору  № 981440746 від  14.10.2020, укладеного  між   ТОВ  «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , який був  наданий самим позивачем,  за  цим договором   товариство  зобов`язується  надати  позичальникові  кредит без  конкретної  споживчої мети, на  суму  4 050  грн  на  умовах  строковості,  зворотності, платності, а позичальник  зобов`язується  повернути  кредит та сплатити  проценти за  користування  кредитом,   нараховані  згідно  п. 1.3, п. 1.4 або  1.5 цього  Договору. 
Відповідно  до п.  4.16  цього договору позичальник підтверджує, що отримав кредит  не  на  споживчі цілі.  
Крім цього, Закон  України «Про  захист прав споживачів»  в редакції,  що  діяла  на  час вчинення  виконавчого  напису нотаріуса,  не  містив в собі  положення, які передбачали  умовою вчинення  виконавчого  напису  доказів належного  направлення  та отримання    письмової вимоги  про  усунення  порушень  у не  менш  ніж  тридцятиденний строк,   як про  це  помилково  зазначив суд першої інстанції. 
З огляду  на те, що  позикодавець  не  є  банківською установою,  посилання   суду  першої інстанції  на  те, що  належним доказом розміру   боргових зобов`язань позивача перед Банком є виписка  по   рахунку  позивача за договором  кредиту є безпідставним. 
При цьому  суд першої інстанції  не  врахував, що  звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував на те, що виконавчий напис не міг бути вчинено  на  підставі договору , який не  був  посвідчений  нотаріально. 
Суд першої інстанції  вказаним доводам  належної правової  оцінки не  надав. 
За таких підстав апеляційний суд дійшов  висновку про  необхідність  зміни  рішення  суду першої інстанції  в мотивувальній  частині щодо  підстав для задоволення  позову про визнання  виконавчого  напису  нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, його вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).
Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 24 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.
Договір про надання кредиту №981440747, на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, отже не є документом, який підтверджує безспірність заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором у розумінні п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, наявні підстави для визнання виконавчого напису, вчиненого  приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. 24 травня 2021 року, зареєстрованого у реєстрі за №47924, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1   на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №981440746 від 14 жовтня 2019 року за період з 16 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року на загальну суму 11 694,58 грн таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року у справі  №172/1652/18, від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, від 06 жовтня 2021 року у справі №361/4793/20, від 06 грудня 2023 року у справі №299/5183/21.
Ухвалюючи рішення  про  задоволення  позову в частині  стягнення  з  ТОВ  «ФК «Онлайн Фінанс» на користь  ОСОБА_1   грошових коштів  в сумі 11 694, 58 грн, стягнутих приватним виконавцем  в межах виконавчого  провадження,  суд  першої інстанції   виходив з того,  що  виконавчий напис, на  підстав якого проведено  оспорюване  стягнення, даним  рішенням  суду  визнано  таким, що  не  підлягає  виконанню,  а тому  відсутня  підстава для  подальшого  проведення  такого стягнення,  а стягнуте  підлягає  поверненню  позивачу.     
Колегія суддів  погоджується  з висновком  суду  першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення  безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 11 694,58  грн, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції дійшов  правильного  висновку,  що отримані  відповідачем кошти  підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.
Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.
Позивачем   при зверненні  до  суду  сплачено судовий збір  в розмірі,  який передбачений  Законом  України «Про судовий збір», а доводи апеляційної скарги в цій частині  є необґрунтованими.   
Доводи апеляційної скарги дають  підстави  для  висновку,  що  рішення  суду  першої інстанції  частково ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним апеляційну  скаргу задовольнити частково, рішення  суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в частині   задоволення   позову про  визнання  виконавчого  напису нотаріуса  таким,  що н е підлягає виконанню, в  редакції цієї постанови.
Оскільки  апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення у його мотивувальній частині, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК  України  апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» задовольнити частково. 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року в частині  задоволення  позову  про  визнання   виконавчого  напису таким,  що не  підлягає  виконанню, змінити, виклавши  мотивувальну  частину  рішення  в редакції  цієї постанови.
В решті рішення  суду  першої інстанції  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення  повного  судового  рішення. 
Повне  судове рішення  складено 15.10.2024. 
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук